ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5944/25 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування розрахунку, визнання протиправними та скасування постанов, за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів та виконавчого збору в сумі 283 383,08 грн в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2;
- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів позивача на утримання дитини № 61587 від 17.04.2025 по виконавчому провадженню № НОМЕР_2;
- визнати протиправною та скасувати постанову № НОМЕР_2 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору з позивача, винесену головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньою Н. В.;
- визнати протиправною та скасувати постанову № НОМЕР_3 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньою Н. В.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 позов задоволено частково:
визнано протиправними дії Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 згідно розрахунку № 61587 від 17.04.2025 у розмірі 283383,08 грн;
визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньої Н.В. № НОМЕР_2 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору;
визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньої Н.В. № НОМЕР_3 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження;
у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн 88 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апелянта зводяться до того, що розрахунок заборгованості складено 17.04.2025 на підставі наданих офіційних довідок. Вказаний розрахунок був взятий також для розрахунку виконавчого збору. Також, відповідач звертає увагу, що у своїй заяві стягувачка зазначила про відсутність заборгованості, але не повідомляла про сплату щомісячних платежів. Щодо строку внесення в АСВП оскаржуваних постанов, відповідач зазначив, що недотримання такого строку не тягне за собою недійсність постанов.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 712/13351/14-ц, виданого 04.12.2014 Соснівським районним судом міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) громадян, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття.
09.12.2014 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.
26.01.2015 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, оскільки боржник офіційно працевлаштований у в/ч НОМЕР_1 , якою зобов`язано проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та 1/4 частини на погашення заборгованості, яка станом на 01.01.2015 року становить 3 місяці та 2 дні, починаючи з 01.01.2015.
02.06.2015 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, оскільки боржник офіційно працевлаштований у ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою зобов`язано проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та 1/4 частини на погашення заборгованості, яка станом на 01.06.2015 становить 140 грн, починаючи з 01.06.2015.
В період із 01.06.2015 щомісячно утримувались аліменти із позивача на утримання неповнолітньої доньки на користь ОСОБА_5 із заробітної плати. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2018 відсутня, що підтверджує довідка-розрахунок підписана державним виконавцем Кривошеєю Р.В.
Згідно довідки від 24.02.2020 № 25478 станом на 21.02.2020 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.
19.09.2024 ОСОБА_5 звернулась до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо видачі довідки-розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № НОМЕР_2.
01.10.2024 державний виконавець Закутня Н. звернулась з вимогою до Національного університету оборони надати звіт про отримані доходи боржника позивача.
16.10.2024 Національний університет оборони України листом від 16.10.2024 № 182/7745 (вх. Другого відділу ДВС від 23.10.2024 № 21454/2621-42) повідомив, що ОСОБА_1 був платником аліментів за рішенням Соснівського суду м. Черкаси від 21.10.2014 № 2/712/2974/14 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 . Національний університет оборони України здійснював утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 на рахунок відкритий АТ КБ Приват Банк. На вимогу державного виконавця, додав довідки про доходи ОСОБА_1 від 15.10.2024 № 182//3/1318, № 182//3/1317 за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.
11.04.2025 ОСОБА_5 звернулась до державного виконавця та повідомила, що заборгованість зі сплати аліментів на її користь відсутня.
17.04.2025 державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на момент повноліття дитини, згідно якої борг становить - 283 383,08 грн.
Також, 17.04.2025 державний виконавець здійснив розрахунок нарахованого виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця). Згідно якого, станом на 01.04.2025, сукупний розмір боргу за сплатою аліментів перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців.
17.04.2025 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю заборгованості.
Також, державний виконавець 17.04.2025 винесла постанову про стягнення виконавчого збору на суму 28 338,30 грн.
25.04.2025 державний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання постанови № НОМЕР_2, виданої 17.04.2025 Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 28 338,30 грн.
Вважаючи дії та рішення відповідача протиправними, позивач, через свою представницю, звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що маючи достатні відомості про сплату позивачем аліментів за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року, відповідач необґрунтовано включив суми за вказаний період до заборгованості позивача. Також, враховуючи висновки про протиправність визначення розміру заборгованості позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий збір у ВП № НОМЕР_2 державний виконавець нарахував неправомірно, у зв`язку із чим постанову № НОМЕР_2 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору, а також постанову № НОМЕР_3 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження із її виконання, належить визнати протиправними та скасувати.
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що визнання протиправними дій та скасування спірних постанов у повному обсязі відновлюють порушені права позивача, у зв`язку із чим вимогу про скасування розрахунку заборгованості № 61587 від 17.04.2025 суд першої інстанції вважає необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Керуючись ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За визначенням, що міститься у ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання ч. 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
Частина 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII встановлює, що за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.
Отже, як вірно вказує суд першої інстанції, державний виконавець має обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та, у зв`язку із наявністю такої, нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу.
Під час дослідження правомірності дій державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 17.04.2025 суд зазначає таке.
Як встановлено вище, 01.10.2024 державний виконавець звернулась з вимогою до Національного університету оборони надати звіт про отримані доходи позивача.
16.10.2024 Національний університет оборони України листом від 16.10.2024 № 182/7745 (вх. Другого відділу ДВС від 23.10.2024 № 21454/2621-42) повідомив, що ОСОБА_1 був платником аліментів за рішенням Соснівського суду м. Черкаси від 21.10.2014 № 2/712/2974/14 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 . Національний університет оборони України здійснював утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 на рахунок відкритий АТ КБ Приват Банк. На вимогу державного виконавця, додав довідки про доходи ОСОБА_1 від 15.10.2024 № 182//3/1318, № 182//3/1317 за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.
Доказів звернення державного виконавця до роботодавців позивача за звітом про отримані доходи з 04.12.2014 (дата видачі виконавчого листа Соснівським районним судом міста Черкаси) до 01.10.2024, матеріали справи не містять. 
Як підтверджено матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, аналіз розрахунку заборгованості від 17.04.2025 вказує на те, що державний виконавець відобразив у заборгованість суми коштів, утриманих Національним університетом оборони України, як аліментів з грошового забезпечення позивача відрахувань за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів позивача станом на 17.04.2025 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 у розмірі 283 383,08 грн.
Враховуючи обставини справи, законодавче регулювання, колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції, що як наслідок, виконавчий збір у ВП № НОМЕР_2 державний виконавець нарахував неправомірно, у зв`язку із чим постанову № НОМЕР_2 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору, а також постанову № НОМЕР_3 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження із її виконання належить визнати протиправними та скасувати.
Відповідно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування розрахунку, визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко