Справа № 420/6472/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 09.03.2026 (документ сформований у системі «Електронний суд») надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладену у листі від 09.01.2026 № 1253-39066/Л-03/8 1300/26 щодо зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 28.07.1978 по 06.05.1984 та з 10.11.1986 по 12.12.1995, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1980 року;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.07.1978 по 06.05.1984 та з 10.11.1986 по 12.12.1995, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1980 року;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 28.07.1978 по 06.05.1984 та з 10.11.1986 по 12.12.1995, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV та Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012, ратифікованої Законом №458-VII від 05.09.2013. 
Ухвалою судді від 13.03.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду позовної заяви в новій редакції з уточненням позовних вимог відповідно до вимог ст. 5 КАС України.
20.03.2026 від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції (вх. №ЕС/30948/26), в якій позовні вимоги викладені наступним чином: 
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.02.2025 року № 54/5311-08 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 22.06.2023 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи з 28.07.1978 по 06.05.1984 та з 10.11.1986 по 12.12.1995, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1980 року.
Ухвалою судді від 24.03.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 24.03.2026 постановлено позовну заяву залишити без руху, встановивши 5-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.
Ухвалою суду від 02.04.2026 постановлено задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Безлюдного В.С. надійшла заява (вх. №ЕС/34399/26 від 30.03.2026) про поновлення строку звернення до суду; визнати поважними причини пропуску процесуального строку та поновити позивачу пропущений строк на звернення до суду; продовжити розгляд справи №420/6472/26 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03.04.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ у Львівській області надійшов відзив (вх. №ЕС/5610/26) в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 123 КАС України.
ОСОБА_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та відповідно рішення про відмову приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області. Загальний страховий стаж заявниці становить 11 років 10 місяців 4 дні, в тому числі страховий стаж набутий в України склав 10 років 9 місяців 14 днів, та страховий стаж, набутий на території Республіка Польща – 1 рік 0 місяців 20 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 28.04.1978 по 06.05.1984, оскільки трудова діяльність за межами України, на території російської федерації; відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Отже, за період роботи до 01.01.2004 стаж підтверджується згідно з Порядком 637. 
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав – учасниць Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Частиною 2 статті 6 Угоди визначено, що для визначення права на пенсію, в тому числі на пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав – учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої із цих держав, а також на території колишнього СРСР за період до набрання чинності цієї Угоди. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року.
Законом України від 24.02.2022 № 2102– XI «Про затвердження Указу Президента країни «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. 
З 10.11.1986 по 12.12.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування/реорганізацію АТ «Херсонського бавовоняного комбінату», листом від 08.01.2025 № 1300-0308-9/2797 до Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області скеровано запит про надання допомоги у витребуванні довідки, підтверджуючої період роботи ОСОБА_1 з 10.11.1986 по 12.12.1995. 09.02.2026 за вхідним № 2242/9 з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшла копія листа АТ «Херсонського бавовняного комбінату» щодо неможливості надання будь-яких довідок. На підставі заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії (формуляр PL-UA 7) та документів, які надійшли на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з Фонду Соціального Страхування (ZUS) Республіки Польща, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 13.02.2025 № 54/5311-08, про що заявницю повідомлено листом від 13.02.2025 № 1300-5311 8/23345, скерованим на її адресу в Республіці Польща, наявну в матеріалах справи. Страховий стаж ОСОБА_1 в Україні підтверджено згідно з копією трудової книжки НОМЕР_2 та індивідуальними відомостями про застраховану особу (за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_3 ). Формуляр UA-PL 6 з підтвердження страхового стажу, набутого заявницею на території України, скеровано на адресу Фонду Соціального Страхування (ZUS) листом від 13.02.2025 №1300-5311-10/23368. Роз`яснення стосовно причин незарахування до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_2 періодів роботи з 28.07.1978 по 06.05.1984 та з 10.11.1986 по 12.12.1995 викладене у вищезазначеному рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком. Аналізуючи вище наведені правові норми та зважаючи на викладені обставини в їх сукупності вважаємо, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а відтак позовні вимоги Позивачки є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , будучи громадянкою України, з 2021 року проживає та здійснює трудову діяльність в Республіці Польщі та перебуває там на консульському обліку.
22 червня 2023 року за посередництвом Фонду соціального страхування Республіки Польщі (ФСС або ZUS) ОСОБА_1 подала на території Республіки Польщі заяву про призначення пенсії за віком (формуляр PL-UА 7), до якої була долучена копія трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1980.
За принципом екстериторіальності заяву та додатні документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за результатами якої прийнято рішення про відмову у призначення пенсії від 13.02.2025 №54/5311-08.
У вказаному рішення зазначено, що «[...] за даними з Реєстру застрахованих осіб заявниця на обліку, як одержувач пенсії, в органах Пенсійного фонду Україні не перебуває. 
Частиною 1 статті 26 Закону передбачено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, починаючи з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023, не менше 30 років.
Загальний страховий стаж заявниці становить 11 років 10 місяців 4 дні, в тому числі страховий стаж, набутий в Україні 10 років 9 місяців 14 днів та страховий стаж, набутий на території Республіки Польща 1 рік 0 місяців 20 днів (формуляр PL-UA 6), тобто менше необхідних 30 років страхового стажу.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- з 28.07.1978 по 06.05.1984, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (пункт 3 статті 12 Угоди), на території російської федерації;
- з 10.11.1986 по 12.12.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування/реорганізацію Херсонського бавовняного комбінату.
Враховуючи вищевикладене, в органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно Закону та Угоди. [...]»
Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №54/5311-08 від 13.02.2025, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також – Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , 22.06.2023 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою, в якій просила призначити пенсію за віком, відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розглянувши заяву та додані документи ОСОБА_1 від 22.06.2023 про призначення пенсії за віком, прийняло рішення за №54/5311-08 від 13.02.2025 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.
Загальний страховий стаж позивачки становить 11 років 10 місяців 4 дні.
Спірним рішенням відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки наступні періоди роботи: 
- з 28.07.1978 по 06.05.1984, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (пункт 3 статті 12 Угоди), на території російської федерації;
- з 10.11.1986 по 12.12.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування/реорганізацію Херсонського бавовняного комбінату.
Судом встановлено відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 заповнену 20.07.1980 на ім`я ОСОБА_1 , встановлено наступні записи, зокрема:
- запис №2 з 28.07.1978 прийнята в ф-ку ім. лакіна ПУ група 23 ученицею прядильницею (наказ №164 від 28.07.1978); 
- запис №3 випущена з ПУ прядильницею 5р. і направлена в прядильний цех (наказ №239 від 20.07.19); 
- запис №4 з 06.05.1984 звільнена за власним бажанням ст. 31 КЗпП рсфср (наказ №364 від 06.05.1984);
- запис №9 з 10.11.1986 прийнята на прядильну ділянку ученицею прядильницею (наказ №39 від 10.11.1986); 
- запис №10 з 01.12.1988 на підставі постанови ЦК КПСС СМ СССР та ВЦСПС від 17..09.86 №1115 встановлена спеціальність: прядильник 5 розряду (наказ №731 від 31.10.88);
- запис №11 з 05.08.1991 переведена на посаду завідуючої гуртожитку №18 (наказ №8 від 05.08.91);
- запис №12 з 12.12.1995 звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ №494к від 12.12.95).
Так, підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 28.07.1978 по 06.05.1984, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (пункт 3 статті 12 Угоди), на території російської федерації, а відтак у зв`язку із припиненням з 19.06.2023 дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Вирішуючи по суті існуючий спір, необхідно звернути увагу на ту обставину, що оскільки спірний трудовий стаж набутий позивачем на території російської федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону №1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., яка діяла в період виникнення спірних правовідносин та в період роботи позивача на території рф, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, в тому числі пільговий, визнається іншою державою.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №676/6166/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
1 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 - з 02.12.2022.
Зважаючи на наведене, суд констатує, що на час трудової діяльності позивача у спірний період Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди роботи на території російської федерації.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року в справі №340/4436/23.
Крім того суд вважає зазначити те, що незважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і разі виходу із Угоди держави учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).
Враховуючи, що позивач працювала на території російської федерації до набрання чинності Закону №2783-IX (який набрав чинності 23.12.2022) положення Конвенції протиправно не були застосовані ГУ ПФУ у Львівській області та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди роботи. Не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.
Такий висновок підтримав і Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2025 року в справі №560/129/24.
Щодо не зарахування трудової діяльності позивача за період з 10.11.1986 по 12.12.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування/реорганізацію Херсонського бавовняного комбінату, суд зазначає наступне.
Так судом було встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 заповнену 20.07.1980 на ім`я ОСОБА_1 , встановлено наступні записи, зокрема:
- запис №9 з 10.11.1986 прийнята на прядильну ділянку ученицею прядильницею (наказ №39 від 10.11.1986); 
- запис №10 з 01.12.1988 на підставі постанови ЦК КПСС СМ СССР та ВЦСПС від 17..09.86 №1115 встановлена спеціальність: прядильник 5 розряду (наказ №731 від 31.10.88);
- запис №11 з 05.08.1991 переведена на посаду завідуючої гуртожитку №18 (наказ №8 від 05.08.91);
- запис №12 з 12.12.1995 звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ №494к від 12.12.95).
Суд зазначає, що вказані записи у трудовій книжці є чіткими без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств номера і дати наказу про прийняття та звільнення з роботи.
При цьому, суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.
Так, на час заповнення трудових книжок позивача (20.07.1980) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Згідно із п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.9 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше недільного терміну з дня прийому на роботу.
У трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення здійснюються адміністрацією підприємства після прийняття наказу, але не пізніше тижневого строку, а при звільненні-в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.
У випадку виявлення неправильного запису або неточних відомостей про роботу, переведенню на іншу постійну роботу, виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де був здійснений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу.
П. 10 Інструкції № 162 визначено, що відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства.
Безпосередньо відповідає за своєчасне заповнення, зберігання, облік і видачу працівникам трудових книжок, начальник відділу кадрів, або особа яка призначається наказом керівника підприємства.
При цьому, з 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі також Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.
Крім того, за результатами розгляду заяви позивачки щодо надання відомостей про перейменування (реорганізацію) Херсонського бавовняного комбінату за період роботи з 10.11.1986 по 12.12.1995 роки листом №01-15/955 від 31.12.2025 КУ «Трудовий архів м. Херсона» повідомлено, що «документи з особового складу зазначеного комбінату на зберігання до Комунальної установи «Трудовий архів м. Херсона» ХМР почали надходити з 2000року, історичні довідки та інші документи про перейменування (реорганізацію) до установи зовсім не надходили, тому надати Вам відповідну довідку можливість відсутня.»
Проте, суд звертає увагу, що до матеріалів долучено довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №4/34/25-163 від 05.08.2021 видана АТ «Херсонський бавовняний комбінат», в якій в графі додатково зазначено, що ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» надалі змінено повне найменування на Ат «Херсонський бавовняний комбінат», на підставі Протоколу №1/2121 від 30.12.2020 р. позачергових загальних зборів.
До того ж у матеріалах справи міститься відповідь АТ «Херсонського бавовняного комбінату» №27 від 02.12.2024 в якій повідомлено, що «АТ «Херсонський бавовняний комбінат» (код ЄДРПОУ 00306710) знаходилось в окупації з лютого 2022р. по листопад 2022р., а в наступній час знаходиться в прифронтовій зоні. За час окупації на підприємстві розташовувались окупаційні війська. При попередньому обстеженні виявлено що уся документація, та в тому числі архів підприємства, знищено. Більш детальне обстеження зараз виконати не можливо. З огляду на вищенаведене, видача любих довідок та проведення перевірок неможливо.» на підтвердження чого, в якості додатку долучено копію витягу з ЄРДР №12024231030000119 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Однак, сам по собі факт розташування підприємства на тимчасово окупованій території України та відсутність у органу, що призначає пенсію, можливості перевірити інформацію щодо його перейменування, реорганізації чи інших організаційно-правових змін не може бути законною підставою для неврахування періоду трудової діяльності особи до страхового (трудового) стажу та, як наслідок, для відмови у призначенні пенсії за віком.
Також у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Відсутність можливості перевірки інформації щодо перейменування або реорганізації підприємства не спростовує достовірності записів у трудовій книжці та не свідчить про відсутність факту трудових відносин. За таких обставин записи у трудовій книжці мають оцінюватися як належний та допустимий доказ трудової діяльності, а відповідний період роботи підлягає зарахуванню до страхового (трудового) стажу при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.
Таким чином, відмова у зарахуванні спірного періоду роботи виключно з мотивів неможливості перевірити інформацію щодо перейменування або реорганізації підприємства, яке перебуває на тимчасово окупованій території України, є необґрунтованою.
Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №54/5311-08 від 13.02.2025 підлягає скасуванню.
Стосовно способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає право на пенсійне забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №54/5311-08 від 13.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком, та наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На думку суду, саме такий спосіб судового захисту слід застосувати виходячи з обставин справи.
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2129,92 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №А3MR-6F2Q-FKAE від 06.03.2026.
Разом з тим, враховуючи, що позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру та позов подано через систему «Електронний суд», то в силу положень ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» позивачка мала сплатити 1064,96 грн судового збору. Вимоги про зобов`язання вчинити певні дії є похідними тому судовий збір за неї не справляється.
Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн, згідно із положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню за клопотанням позивача.
Керуючись статтями 9, 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №54/5311-08 від 13.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА