Справа №521/20430/25
Провадження №2/521/1738/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року місто Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді Тополевої Ю.В., 
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третьої особи: Одеської Універсальної Товарної Біржі GIP, про визнання договору дійсним, – 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до Хаджибейського районного суду міста Одеси із позовом до  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третьої особи: Одеської Універсальної Товарної Біржі GIP, про визнання договору дійсним, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1259 від 11 вересня 1996 року, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP».
Позов обґрунтований наступними обставинами.
11 вересня 1996 року за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1259, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , діючи від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та  ОСОБА_8 придбали у відповідачів: ОСОБА_5 ,  ОСОБА_9 та ОСОБА_7 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з умовами п. 6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1259 від 11 вересня 1996 року, позивачами були сплачені грошові кошти у сумі 1 000 (одна тисяча) гривень за придбання квартири, які були отримані відповідачами. Зазначений правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, а позивачі сплатили узгоджену між сторонами грошову суму. 18 вересня 1996 року було проведено державну реєстрацію Договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржі № 96/1259 в ОМБТІ та РОН за № 116, стр. 81, книга 181 пр., про що проставлена відповідна відмітка на Договорі. Представник позивачів вказує, що на час укладання договору сторони не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1996 році, і в зв`язку з відмовами компетентними органами і нотаріусами визнавати на теперішній час правочини дійсними, законними і виконаними, позивачі змушені звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.
Учасники справи та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились.
Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заперечень щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не подавав.
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність та відзив не подавали.
Представник Одеської Універсальної Товарної Біржі GIP про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень представника позивачів, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 вересня 1996 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , діючи від свого імені та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та  ОСОБА_8 придбали у відповідачів: ОСОБА_5 ,  ОСОБА_9 та ОСОБА_7 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підтвердження вказаної угоди, 11 вересня 1996 року на Одеській Універсальній Товарній Біржі GIPбуло укладено Договір №96/1259 купівлі-продажу нерухомого майна (а.с. 16-18). 
18 вересня 1996 року вказаний Договір було зареєстровано в ОМБТІ та РОН за № 116, стр. 81, книга 181 пр., про що на Договорі проставлена відповідна відмітка про реєстрацію права приватної власності (а.с. 15).
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 1995 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру за  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року.
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах. 
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, а покупці сплатили узгоджену між сторонами грошову суму.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. 
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір по справі складає 1211,40 гривень, який сплачений позивачем  ОСОБА_4 при зверненні до суду.
Враховуючи процент задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті витрати на оплату судового збору в розмірі 1211,40 гривень по 403,80 гривень з кожного.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 220, 321 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за участі третьої особи: Одеської Універсальної Товарної Біржі GIP, про визнання договору дійсним – задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 96/1259 від 11 вересня 1996 року, укладеним на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», та зареєстрованого 18 вересня 1996 року в ОМБТІ та РОН за № 116, стр. 81, книга 181 пр.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВОМУ УМВС України в Одеській області 15 липня 1967 року,на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 40 копійок по 403 (чотириста три) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.

Суддя:         Ю.В. Тополева