Справа № 513/1144/20 
Провадження № 2/513/2/26 

Саратський районний суд Одеської області

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним,
у с т а н о в и в:
24 грудня 2020 року представник позивача адвокат Власенко Л.В. звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійним, в якому просить суд визнати недійним заповіт ОСОБА_5 від 17 вересня 2001 року реєстраційний №22, складений на ім`я ОСОБА_4 , яким вона заповіла йому земельний пай по сертифікату ОД № 0228354 та посвідченого секретарем Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області. 
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 17 жовтня 2001 року. Після смерті його матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку, яка знаходиться на території Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області. За життя мати позивача склала заповіт на його ім`я, яким заповідала йому земельний пай по сертифікату ОД №0228335. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 серпня 2002 року позивач отримав у спадщину право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату ОД №0228335, виданого 28 червня 1997 року Саратською РДА. Сертифікат на земельну частку (пай) ОД №0228335, виданий 28 червня 1997 року Саратською РДА на підставі рішення №271 від 30 серпня 1996 року, померла мати позивача отримала у дар від ОСОБА_6 (договір дарування від 22 серпня 2000 року), Саме цю земельну ділянку і успадкував позивач. Про те, що за життя мати позивача отримала ще один сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0228354, який було зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів за №229 від 13 червня 1997 року і, відповідно до її заповіту та свідоцтва про право на спадщину по заповітом від 27 серпня 2002 року, це право перейшло до ОСОБА_4 , який має те ж прізвище що і сім`я позивача, однак не є їм родичем і не є родичем матері позивача, позивач дізнався у червні 2020 року з листа Саратської районної державної адміністрації. Тобто, позивач дізнався про порушення свого права у червні 2020 року. Про існування іншої земельної ділянки йому також не було відомо до червня 2020 року. Відповідно довідки Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області від 02 липня 2020 року в Журналі реєстрації нотаріальних дій за період 2000-2002 роки міститься запис за №19 від 17 вересня 2001 року про реєстрацію заповіту ОСОБА_5 с. Ярославка, ОСОБА_4 , с. Ярославка. Яке саме майно заповідала померла не вказано. Відповідно до постанови про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) сертифікат серії ОД№0228354 від 13 червня 1997 року після смерті ОСОБА_5 нотаріусом роз`яснено, що у спадковій справі померлої ОСОБА_5 № ІНФОРМАЦІЯ_2 міститься заповіт померлої на ім`я ОСОБА_4 від 17 вересня 2001 року за реєстровим №22, який і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Мати позивача тяжко хворіла і останні місяці перед смертю взагалі не ходила. Вона потребувала стороннього догляду, сама вона дійти до сільської ради не могла, тому і заповіт там підписати теж не могла. Відповідно до довідки КП «Саратська ЦРЛ» померла ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в інфекційному відділенні з діагнозом запалення головки підшлункової залози, механічна жовтяниця. У позивача та матері до дня смерті останньої були довірительні відносини, він ніколи не чув і ніколи не було навіть мови про заповіт іншій особі. Мати позивача весь час говорила, що все заповість йому. Мати позивача була юридично необізнаною і позивач вважає, що ймовірно вона взагалі не складала і не підписувала такого заповіту, за неї зробив це хтось інший. А навіть якщо вона і склала такий заповіт, то вчинила це під впливом шахрайства та інших тяжких обставин.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області від 11 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Цивільну справу ухвалено розглядати у загальному позовному провадженні.
08 лютого 2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. надійшла спадкова справа №466-2002 до майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
10 лютого 2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Манової І.М., в якому представник просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом 08 вересня 2020 року, через 19 років після смерті матері, і нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкодавцем оформлено заповіт не на його користь. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі він посилається як на підставу своїх вимоги і заперечень. Як на підставу не дійсності заповіту позивач зазначає, що він не вірить, що його мати замість того, щоб дати землю своєму синові заповідала її сторонній особі. Складені ОСОБА_5 заповіти, можна вбачати, що заповіт на ім`я сина ОСОБА_1 складено 8 листопада 2000 року (що за часом раніше), а заповіт на ім`я ОСОБА_4 складено 17 вересня 2001 року (що за часом пізніше). Обидва заповіти містять чіткий перелік майна. Ця обставина підтверджує той факт, що в померлої ОСОБА_5 була саме така воля на розпорядження. Позивачем не доведено, що ОСОБА_5 не могла на момент підписання оспорюваного заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або що на неї чинився тиск., позивач також не доводить належними та допустимими доказами, хто на неї чинив тиск, та у який спосіб. 
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 15 лютого 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ярославську сільську раду Саратського району Одеської області, на її правонаступника Плахтіївську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 березня 2021 року призначено комплексну судову медико-психіатричну експертизу, проведення експертизи доручено судовим експертам КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9. Призначено посмертну почеркознавчу експертизу, проведення експертизи доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністества юстиції України (адреса: м. Одеса, вул. Успенівська, 83/85). Провадження у справі зупинено.
27 квітня 2021 року до суду від КП «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 349 від 27 квітня 2021 року надійшла копія медичної карти стаціонарного хворого №4350/319 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
01 червня 2021 року до суду надійшло клопотання експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи та про оплату експертизи.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 04 червня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, - поновлено.
07 червня 2021 року від Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №132 від 07 червня 2021 року до суду на виконання ухвали суду від 16 березня 2021 року надійшов оригінал заповіту, складений в с.Ярославка Саратського району Одеської області 17 вересня 2001 року, посвідченого секретарем Ярославівської сільської ради Саратського району Одеської області, зареєстрований у реєстрі за №22, на ім`я ОСОБА_4 , а також другий примірник заповіту, складений в с.Ярославка Саратського району Одеської області 08 листопада 2000 року на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений секретарем сільської ради, зареєстрований у реєстрі за №47. 
23 червня 2021 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 23 червня 2021 року долучено до матеріалів справи оригінал договору дарування від 22 серпня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №4044 та оригінал квитанції про сплату рахунку для проведення експертизи №N1FGF3481M від 10 червня 2021 року. Клопотання судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Буценко Вікторії Володимирівни про надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи та про оплату експертизи, задоволено. Надано в розпорядження експерта додаткові матеріали. Копію ухвали направлено на виконання до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, який знаходиться за адресою: 65011, м. Одеса, вул. Успенська, 83/85, та сторонам. Направлено матеріали справи №513/1144/20 до експертної установи - Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65011, м. Одеса, вул. Успенська, 83/85), для продовження проведення експертного дослідження за наявними матеріалами. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.
08 вересня 2021 року до суду надійшло повідомлення №21-2771 від 29 липня 2021 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи з матеріалами цивільної справи №513/1144/20.
27 січня 2023 року на адресу суду повернулась цивільна справа № 513/1144/20 з КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради», без виконання ухвали суду від 16 березня 2021 року, у зв`язку із припиненням роботи кабінету амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради».
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 31 січня 2023 року провадження у цивільній справі поновлено.
27 лютого 2023 року до суду представником позивача – адвокатом Власенко Л.В. подано клопотання про доручення проведення комплексної судової медико-психіатричної експертизи експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» з залученням експертів Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року клопотання представника позивача – адвоката Власенко Л.В. про доручення проведення судової медико-психіатричної експертизи іншому закладу – задоволено частково. Доручено проведення комплексної судової медико-психіатричної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, відповідно до ухвали Саратського районного суду Одеської області від 16 березня 2021 року експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Проведення експертизи доручено судовим експертам Одеської філії судово-психіатричних експертиз Державної утанови «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9. Провадження на час експертизи зупинено.
23 січня 2025 року на адресу суду повернулась цивільна справа № 513/1144/20 з Одеської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», із клопотанням про надання додаткових документів.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 січня 2025 року провадження у справі поновлено з призначенням справи до судового розгляду.
15 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Власенко Л.В. надійшла заява в якій представник позивача повідомила, що строк дії договору позивачем закінчився і у неї не має повноважень для представництва його інтересів у суді, тобто закінчились повноваження. Також, від представника відповідача – адвоката Манової І.М. надійшла заява відповідно до якої відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, у зв`язку із чим її повноваження як представника припинились, про що долучено свідоцтво про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 .
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03 липня 2025 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, до з`ясування кола спадкоємців ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 та вирішення питання про залучення їх до участі у справі.
21 серпня 2025 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального окуругу Холудєєвої Світлани Максимівни до Саратського районного суду Одеської області надійшла спадкова справа № 4/2024 року до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, ухвалою суду від 29 вересня 2025 року провадження у справі поновлено. Залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .
24 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Манової І.М., в якому представник просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіхтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області, відмовити у повному обсязі. 
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 03 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 січня 2026 року о 10:00 годині в приміщенні Саратського районного суду Одеської області.
20 січня 2026 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Манова І.М. позов не визнала з підстав зазначених у відзиві, просила суд у задоволенні позову ОСОБА_7 . Відмовити у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься його письмова заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про день, час та місце проведення судового засідання до суду не з`явилася, жодних заяв та клопотань не надала.
Відповідач ОСОБА_3 тай його представник адвокат Манова І.М. 27 травня 2026 року до суду не з`явилися, від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, просила суд відмовити повністю у задоволенні позову.
Приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков І.І. просив проводити судовий розгляд у його відсутність.
Представник Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надіслав на адресу суду заяву відповідно до якої просив справу розглядати у відсутність представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років в с. Ярославка, Саратського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого повторно 12 грудня 2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 12 травня 1965 року Ярославською сільською радою Саратського районного бюро ЗАГС Одеської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . 
Відповідно до копії заповіту складеного 08 листопада 2000 року в с. Ярославка, ОСОБА_5 заповіла сину ОСОБА_1 , проживаючому в АДРЕСА_1 , земельний пай за сертифікатом ОД №0228335, посвідчений секретарем Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області Рачковою Ф.Ф., зареєстрованим в реєстрі №47.
Відповідно до договору-дарування від 22 серпня 2000 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 в дар право на земельну частку /пай/ в колективному сільгосппідприємстві «Ярославське», с. Ярославка, Саратського району Одеської області., розміром 7,3 га.
15 серпня 2002 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ОСОБА_1 на спадкове майно вказане у заповіті за реєстровим №47 ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з права на земельну частку (пай) в складі земель колективного сільськогосподарського підприємства «Ярославське», с. Ярославка, Саратського району Одеської області, розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну частку (пай) належало померлій ОСОБА_5 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) ОД № 0228335, виданого 28 червня 1997 року Саратською Райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року № 271, перереєстрованого на її ім`я 27 серпня 2000 року.
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61933284 від 05 жовтня 2020 року, за параметрами пошуку ОСОБА_5 , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. 
Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Борісовим І.І. від 08 вересня 2020 року, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), в складі земель КСП «Ярославське», с. Ярославка Саратського району Одеської області, розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цією частки в натурі (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0228354 від 13 червня 1997 року), після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадкодавцем оформлений заповіт не на користь ОСОБА_1 ,.
Як вбачається з відповіді Саратської районної державної адміністрації Одеської області № 01-32/943/955 від 05 червня 2020 року, за інформацією відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області було встановлено, що згідно наявних у відділі Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), наявна інформація щодо реєстрації земельного сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 0228354 за громадянкою ОСОБА_5 , реєстраційний номер 229 від 13 червня 1997 року Після смерті власниці, право на земельну частку (пай) перейшло до громадянина ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2002 року. 09 вересня 2003 року громадянин ОСОБА_4 реалізував своє право на земельну частку (пай) та отримав взамін сертифікатів на земельну частку (пай) Державний акт серії I-ОД № 030713 на право власності на земельну ділянку площею 12,4238 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Як вбачається з відповіді Ярославської сільської ради №170/02-12 від 09 червня 2020 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_1 , які мали сертифікати на право власності на земельну ділянку. На даний час батьки покійні. В свій час сертифікати були обміняні на державні акти, тому надати № сертифікату ОСОБА_5 не має можливості, так як Ярославська сільрада не володіє такою інформацією. Державні акти на право власності на земельну частку/пай/: I-ОД № 030608 мас.7 діл.9 – 6,556га, кад. Номер 5124587700:01:002:0008, розпорядження Саратської РДА №99 від 24 лютого 2003 року, що належав ОСОБА_5 , та ОД № 078205 мас.7 діл. 8 – 6,729 га, кад. Номер 5124587700:01:002:0130, розпорядження Саратської РДА №159 від 05 березня 2004 року, що належав ОСОБА_8 .. Оформлені на ОСОБА_1 і знаходяться в обробітку СФГ Нива.
Як вбачається з відповіді Ярославської сільської ради № 478/02-17 від 25 червня 2020 року, стосовно надання викопіювання сертифікату ОД № 0228354 виданого ОСОБА_5 , Ярославська сільська рада повідомляє, що земельний сертифікат дає тільки право на земельну частку /пай/. Для отримання земельної частки /пая/ в натурі на місцевості, земельний сертифікат здавався в земельний відділ, а взамін видавався державний акт на право власності. Так як і свій час, вказаний сертифікат, згідно заповіту був переоформлений на другого господаря і державний акт на ОСОБА_5 не видавався, то зробити викопіювання сертифікату не має можливості.
Згідно довідки Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області від 02 липня 2020 року №495/02-17, немає можливості надати копію Журналу Реєстрації нотаріальних дій за період 2000-2002 років, відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат», так як кожен листок містить конференційну інформацію нотаріальних дій відповідно інших громадян. Щодо вчинення нотаріальних дій ОСОБА_5 , в Журналі нотаріальних дій в період 2000-2002 року, містяться записи: 08 листопада 2000 року - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , заповіт на сертифікат ОД №0228335, 17 вересня 2001 року ОСОБА_5 , Крайнюку Володимиру, доручення, 17 вересня 2001 року ОСОБА_5 , ОСОБА_9 – заповіт. 
Згідно відповіді КП «Саратська центральна районна лікарня» Саратської районної ради Одеської області № 2216 від 16 грудня 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканка АДРЕСА_2 , на диспансерному обліку у вузьких спеціалістів Саратської ЦРЛ не знаходилася. В період з 17 серпня 2001 року по 21 серпня 2001 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Саратської ЦРЛ. 
Як вбачається з копії медичної картки стаціонарного хворого 4350/319, ОСОБА_5 , 1944 року народження поступила до відділення з діагнозом, який був їй поставлений при госпіталізації – вірусний гепатит (під запитанням). 
Судом була досліджена спадкова справа №466-2022 до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що 15 серпня 2002 року до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 15 серпня 2002 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, який зареєстрований в реєстрі за № 4/23.
Згідно заперечень на позовну заяву Ярославського старостинського округу Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, заповіт є одностороннім правочином, з вільним волевиявленням, та відповідає внутрішній волі спадкодавця. В архівних документах Ярославської сільської ради (заповіти складені до 18 квітня 2005 року – вважаються архівними відповідно Наказу Міністерства Юстиції України від 07 квітня 2005 року за № 33/5) відповідним чином зберігаються заповіти. Заповіт ОСОБА_5 , посвідчений секретарем Ярославської сільської ради – Рачковою Ф.Ф., 17 вересня 2001 року за реєстровим номером 22, засвідчений печаткою, має всі відповідні підписи, не має виправлень, зареєстрований в Журналі реєстрації нотаріальних дій 2000-2002 року, з підписом Заповідача про одержання документу. На момент смерті Заповідача, змін, доповнень в заповіті не було. 
Судом також було досліджено копію спадкової справи №486-2002 щодо майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що 27 серпня 200...року ОСОБА_4 звернувся до державної нотаріальної контори
Матеріали спадкової справи містять копію заповіту, складеного 17 вересня 2001 року ОСОБА_5 , яким остання заповіла земельний пай по сертифікату 0228354 ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_2 , який посвідчений в реєстрі за реєстровим номером №22, секретарем Ярославської сільської ради Рачковою Ф.Ф. Також мається копія сертифікату серії ОД № 0228354, виданого на право на земельну частку (пай) в КСП «Успенівське» Саратського району Одеської області розміром 1,3 га, на ім`я ОСОБА_5 . 27 серпня 2002 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Борісовим І.І., видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 , на спадкове майно вказане в заповіті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право на земельну частку (пай) в складі земель колективного сільськогосподарського підприємства «Яросавське», с. Ярославка Саратського району Одеської області, розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право на земельну частку (пай) належало померлій ОСОБА_5 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД №0228354, виданого 13 червня 1997 року Саратською райдержадміністрацією Одеської області на підставі рішення від 30 серпня 1996 року, №271. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 1335.
Відповідно до повідомлення №21-2771 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи складеного 29 липня 2021 року, оскільки у встановлений нормативним актом термін вільні зразки підписів ОСОБА_5 надійшли в обмеженій кількості та їх вкрай недостатньо для вирішення поставлених експертом питань на підставі ст. 72 ЦПК України, пп. 2.2 та 4.10 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (зі змінами та доповненнями), повідомлено про неможливість надання експертного висновку.
Як вбачається з листа Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» №1734 від 16 січня 2025 року, при досліджені матеріалів цивільної справи було встановлено, що наявні в матеріалах справи відомості є недостатніми для прийняття експертного рішення в рамках проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. 
Відповідно до листа КП «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області №349 від 27 квітня 2021 року, амбулаторна карта на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в реєстратурі КП «Саратська ЦЛ» відсутня. 
Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.
Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію».
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, доводи позивача про те, що мати тяжко хворіла і останні місяці перед смертю взагалі не ходила, потребувала стороннього догляду, сама дійти до сільської ради не могла, тому заповіт сама підписати теж не могла, до того ж мати була юридично необізнаною, а тому вважає, якщо вона і склала цей заповіт, то вчинила це під впливом шахрайства та інших тяжких обставин, належними та допустимими доказами не підтверджені.
На підставі вищевикладеного суд доходить до висновку, що при укладенні оспорюваного заповіту волевиявлення ОСОБА_5 було вільним, відповідало її внутрішній волі, оскільки вона бажала залишити зазначену вище земельний пай саме ОСОБА_4 .
Також, як видно зі змісту самого заповіту, при його посвідченні 17 вересня 2001 року секретарем Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, секретарем зміст статей 534, 535 Цивільного кодексу УРСР заповідачу було роз`яснено. Заповіт містить позначення, що його підписано власноручно ОСОБА_5 . Перед його посвідченням перевірена особа заповідача та його дієздатність.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний заповіт за формою, порядком його посвідчення, а також, за відображенням дійсного волевиявлення заповідачки відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.
Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Відтак, законодавство України про спадкування проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Застосування принципу змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійним не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. 
Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354,355 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова Івана Івановича, про визнання заповіту недійсним, - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 08 червня 2023 року органом 5118, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий 04 лютого 2004 року Саратським РВ УМАВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_5 .
Представник відповідача: Адвокат Манова Інна Миколаївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОД № 003515, видане 21 листопада 2018 року Радою адвокатів Одеської області, адреса: вул. Захисників України, 15, с. Сарата, Білгород-Дністровський район Одеська область.
Третя особа: Плахтіївська сільська рада Білгород - Дністровського району Одеської області, код ЄДРПОУ 04380711, адреса: вул. Сонячна, 126, с. Плахтіївка, Білгород-Дністровський район Одеська область.
Третя особа: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаков Іван Іванович, адреса: вул. Захисників України, 6, селище Сарата, Білгород-Дністровського району Одеської області. 
Повний текст рішення складений 27 травня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова