Справа № 161/2645/26 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/638/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 
представника відповідача – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 травня 2008 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 305,9 кв. м, який було передано позивачкою в іпотеку банку. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2014 року з неї в користь ТзОВ «Кей-Колект» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 202 155,12 доларів США. 21 лютого 2018 року було проведено електронні торги з примусового продажу предмета іпотеки – житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 305,9 кв. м та відповідно до відомостей з протоколу № 317641 проведення електронних торгів електронні торги з продажу предмета іпотеки були визнані такими, що не відбулись. У зв`язку з цим ТзОВ «Кей-Колект» надав згоду щодо залишення за собою непроданого майна та заступником начальника відділу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюком В. О. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу і складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідно до яких ТзОВ «Кей-Колект» було передано вказаний житловий будинок.
18 квітня 2018 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. видано свідоцтво, відповідно до якого ТзОВ «Кей-Колект» визнано власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 305,9 кв. м.
Позивачка також зазначила, що 28 лютого 2025 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесено запис № 58787228 про право власності на вказаний житловий будинок за відповідачкою у цій справі ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2025 року, укладеного між ТзОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_4 . Про зазначені обставини вона дізналась 12 квітня 2025 року.
Станом на 30 січня 2026 року спірне майно перебуває у власності відповідачки, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 вересня 2019 року та протоколом № 625646 проведення електронних торгів, які були заплановані на 02 грудня 2024 року, в рамках яких відповідач мав намір продати спірне майно, та з якого убачається, що продавцем є саме відповідач, дані електронні торги відбувались в добровільному порядку. Станом на 30 січня 2026 року згідно з інформаційною довідкою власником спірного майна є ОСОБА_4 .
Покликаючись на зазначені обставини, позивач просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 у її користь нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 305,9 кв. м та земельну ділянку площею 0,1170 га з кадастровим номеро 0722884800:01:001:2652.
11 березня 2025 року позивачка ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2026 року у цій справі заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.
Постановлено забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,1170 га з кадастровим номером 0722884800:01:001:2652 до розгляду справи по суті.
Заборонено ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до моменту набрання законної сили рішенням у справі вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та розпорядження у інший спосіб спірним нерухомим майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,1170 га з кадастровим номером 0722884800:01:001:2652.
Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, відповідачка ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а ухвалу суду першої залишити без змін.
У судовому засіданні представник відповідачки - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити, представник позивачки - ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону.
За матеріалами справи судом встановлено, що станом на 19 березня 2021 року у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (голова д/г), ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (чоловік), ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 (син), ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 (син), ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 (син), ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 (мати), ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_8 (бабуся), що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області від 19 березня 2021 року за вихідним № 617 (а. с. 23).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 лютого 2026 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:  1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;  1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;  2) забороною вчиняти певні дії;  3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;  4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;  5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;  6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;  8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;  9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;  10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини 1статті 150 ЦПК України.
Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначила, що набуття третьою особою права власності на спірне майно відбулось незаконно без відповідної правової підстави, вона досі проживає у вищевказаному житловому будинку, а невжиття заходів забезпечення позову, призведе до утруднення виконання рішення суду. ОСОБА_3 вважає, що заборона вчиняти реєстраційні дії з метою упередження появи нових власників дозволить їй задовольнити свої позовні вимоги стосовно витребування майна з чужого незаконного володіння.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Загроза відчуження відповідачем спірного майна є цілком реальною. Проте, у разі його чергового відчуження захист прав позивача буде утрудненим та може в подальшому унеможливити виконання рішення суду.
При цьому суд першої інстанції правильно вважав за доцільне задовольнити заяву про забезпечення позову частково, оскільки забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборонити вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та розпорядження у інший спосіб спірним нерухомим майном, а саме житловим будинком АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0,1170 га з кадастровим номером 0722884800:01:001:2652, що повною мірою відповідатиме меті забезпечення позову та принципам розумності та співмірності, та є достатньою мірою гарантування досягнення дієвості такого заходу забезпечення у даному спорі.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду та не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді