ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року	 	Справа № 921/688/25	
місто Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі	
головуючий суддя:	Рим Т. Я.,	
судді:	Прядко О. В.,	
 	Манюк П. Т.,	
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення сторін	
апеляційну скаргу: 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезер-Ленд",	
на рішення:	Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2026 (повний текст рішення складено 30.04.2026, суддя Шумський І. П.),	
у справі:	№ 921/688/25,	
за позовом:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандартбуд Плюс" (надалі – ТОВ "Стандартбуд Плюс" або Позивач),	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезер-Ленд" (надалі – ТОВ "Лезер-Ленд", Апелянт або Відповідач) ,	
про:	стягнення 255'360,00 гривень.	
I. ПРОЦЕДУРИ
Історія розгляду справи
1. ТОВ "Стандартбуд Плюс" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ "Лезер-Ленд" про стягнення 255'360,00 гривень.
2. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, укладеним у спрощений спосіб, а саме несплатою вартості виконаних робіт, підтверджених актами надання послуг № 33 від 31.07.2025 та № 34 від 15.08.2025.
3. Предметом позову є стягнення 255'360,00 гривень.
4. Підставою позову є невиконання Відповідачем обов`язку оплати наданих послуг.
5. Рішенням від 20.04.2026 місцевий суд задовольнив позовні вимоги. Своє рішення мотивував тим, що наданими у справі доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору про надання послуг у спрощений спосіб та фактичне надання Позивачем послуг на загальну суму 255'360,00 гривень. 
6. Суд врахував, що акти надання послуг і змінні рапорти підписані сторонами без зауважень щодо обсягу, вартості та якості наданих послуг. Суд керувався сукупністю наданих доказів на підтвердження позовних вимог. Натомість Відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій чи недостовірності поданих Позивачем документів. За таких обставин суд дійшов висновку про виникнення у Відповідача обов`язку з оплати прийнятих послуг та наявність підстав для стягнення заявленої суми заборгованості.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
7. Не погодившись із указаним рішенням, ТОВ "Лезер-Ленд" подало апеляційну скаргу до Західного апеляційного господарського суду.
8. Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
9. Оскільки рішення господарського суду ухвалено у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (255'360,00 грн), а процесуальний закон не передбачає необхідності повідомлення учасників справи, апеляційний суд ухвалою від 25.05.2026 відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд апеляційної скарги у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи і проведення судового засідання.
10. Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 25.05.2026, про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки про доставку електронних листів (а. с. 202, 203).
11. Відповідно до частин 1 та 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
12. Зважаючи на початок розгляду справи по суті та висловлення сторонами власної правової позиції стосовно апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе ухвалити цю постанову.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція Апелянта
13. Оскаржуване рішення є незаконним, оскільки суд визнав доведеними обставини, які Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами.
14. Суд формально оцінив акти надання послуг та змінні рапорти як достатнє підтвердження позовних вимог, не перевіривши реальність господарських операцій та фактичне виконання робіт. 
15. Суд не врахував відсутності доказів наявності та фактичного використання техніки у спірний період, її перебування на об`єкті Відповідача та переміщення, документів щодо обліку роботи техніки, GPS-даних, актів передачі техніки, фото- і відеоматеріалів, документів щодо залучення екіпажу або оператора та підтвердження відповідних трудових чи цивільно-правових відносин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази передачі результатів робіт Відповідачу, а також податкові накладні.
16. Суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи про використання факсимільного відтворення підпису, пославшись на те, що такі доводи не були наведені у відзиві. Відсутність відповідних заперечень у відзиві обумовлена тим, що на той момент він не мав можливості дослідити оригінали документів, а ознаки факсимільного відтворення підпису були виявлені лише після їх огляду під час розгляду справи та повідомлені суду у судових дебатах. У зв`язку з цим суд першої інстанції повинен був перевірити наведені доводи по суті та надати їм належну оцінку.
Відзив
17. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін.
18. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами договірних правовідносин є безпідставними, оскільки факт їх існування підтверджується актами надання послуг, змінними рапортами, рахунками на оплату та фактичним прийняттям відповідачем результатів робіт без зауважень.
19. Твердження про відсутність реального надання послуг не узгоджуються з наявними у справі первинними документами, зокрема актами надання послуг, рахунками на оплату та змінними рапортами, які підтверджують зміст, обсяг та вартість виконаних робіт. Відповідач не довів недостовірності зазначених документів, не заявив про їх фальсифікацію та не надав доказів, які б спростовували відображені у них обставини. 
20. Посилання на відсутність GPS-даних, маршрутних, подорожніх листів та інших технічних документів не свідчать про відсутність господарської операції, оскільки такі документи не є обов`язковими доказами надання послуг. 
21. Безпідставними є також доводи щодо неналежності первинних документів, відсутності повноважень осіб, які підписували змінні рапорти, необхідності проведення експертизи та використання факсимільного відтворення підпису, оскільки відповідні обставини не підтверджені належними доказами.
III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
22. Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
23. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2026 у цій справі оскаржується Відповідачем в повному обсязі.
24. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
25. Будучи підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України), договір одночасно визначає й зміст конкретних прав та обов`язків учасників договірного зобов`язання, що дає підстави розглядати його як цивільні правовідносини (зобов`язання).
26. Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
27. Частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
28. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).
29. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір (акцептанта), про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Вказівка в наведеній нормі на момент одержання відповіді про прийняття пропозиції як момент укладення договору дає підстави вважати, що Цивільний кодекс України як загальне правило закріплює консенсуальний характер більшості договорів. Тобто договір вважається таким, що створює юридичні наслідки, з моменту досягнення згоди його сторонами з усіх істотних умов.
30. Укладення договору – це процес погодження сторонами всіх його умов, що є істотними для його реалізації. Він передбачає і надання своєї пропозиції, і прийняття пропозиції іншої сторони (якщо це не договір приєднання). Договір, як правило, складається у формі єдиного документа. За загальним правилом при укладенні договору в обов`язковому порядку має бути наявний ряд складових, таких як: наявність взаємної згоди щодо усіх істотних умов договору, надання пропозиції щодо укладення (оферта) - прийняття пропозиції (акцепт), зазначення сторонами місця і часу, моменту, з якого договір вважається укладеним, а також інші особливості за певними видами договорів (пункти 5.12 та 5.13 Постанови Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/6103/23).
31. Статтею 184 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення правовідносин) визначено, що укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (в порядку, встановленому Цивільним кодексом України).
32. Згідно з частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
33. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 Цивільного кодексу України).
34. Частиною 2 статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
35. Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
36. Позивач посилається на те, що упродовж 16.07.2025-03.08.2025 надав Відповідачу послуги з використанням екскаватора VOLVO EW180D, який належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, виданим Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області 23.01.2025 (а. с. 86-87). Саме цей екскаватор зазначений в актах надання послуг та змінних рапортах.
37. ТОВ "Стандартбуд Плюс" та ОСОБА_1 уклали цивільно-правовий договір № 6 від 16.07.2025 (а. с. 88-89), за умовами якого останній зобов`язався надавати транспортні послуги та послуги оператора екскаватора упродовж 16.07.2025-03.08.2025 (пункт 1.1 договору). 
38. На підтвердження існування договірних відносин з Відповідачем та факту надання йому послуг Позивач насамперед посилається на такі докази:
38.1. Акт надання послуг № 33 від 31.07.2025 на суму 215'040,00 грн (а. с. 10).
38.2. Акт надання послуг № 34 від 15.08.2025 на суму 40'320,00 грн (а. с. 11, підписаний та скріплений печаткою лише Позивача, який був скерований Відповідачу для підписання разом, що підтверджується наявними у справі поштовими документами (а. с. 17-19). 
38.3. Рахунки на оплату № 33 від 31.07.2025 (а. с. 9) та № 35 від 15.08.2025 (а. с. 8).
38.4. Змінні рапорти роботи екскаватора VOLVO EW180D за період з 16.07.2025 по 31.07.2025 (а. с. 12-13) та за період 01.08.2025-03.08.2025 (а. с. 14), у яких відображено обсяг та тривалість виконання робіт у спірний період. 
39. Наведені документи містять відомості про предмет, обсяг та вартість послуг. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, а відтак між ними виникли договірні зобов`язання з надання та оплати послуг.
40. До того ж сукупність наведених доказів свідчить про послідовність дій Позивача, спрямованих на організацію та виконання робіт: Позивач мав зареєстровану техніку, Відповідач залучив ОСОБА_1 для надання послуг оператора екскаватора саме у період з 16.07.2025 по 03.08.2025, після чого оформив акти надання послуг та рахунки на оплату. Зазначені документи узгоджуються між собою за датами, своїм змістом, періодом виконання робіт та їх вартістю, що свідчить про їх належність до одних і тих самих цивільних правовідносин.
41. Водночас Відповідач не надав доказів, які б спростовували цю сукупність обставин. Зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не залучався до виконання робіт, не міг керувати екскаватором у період надання послуг або що відповідний цивільно-правовий договір не виконувався.
42. Посилання Апелянта на відсутність відомостей щодо особи, яка підписала змінні рапорти від імені Відповідача, саме по собі не свідчить про їх недостовірність. Відповідач як особа, від імені якої, за його твердженням, підписано спірні документи, має об`єктивну можливість встановити коло своїх працівників та представників і надати докази того, що відповідні підписи не належать особам, пов`язаним з його діяльністю. Жодних таких доказів до матеріалів справи не подано.
43. Колегія суддів відхиляє доводи Відповідача про використання факсимільного відтворення підпису на акті надання послуг № 33 від 31.07.2025 (див. пункт 16 цієї постанови). 
44. Вимогу про оплату спірних послуг Відповідач отримав ще у 2025 році, однак протягом тривалого часу не ставив під сумнів факт наданнях таких послуг, не звертав уваги на використання факсимільного відтворення підпису.
45. До того ж оригінал цього акту був наданий до матеріалів справи 10.02.2026. Після цього Відповідач брав участь у судовому засіданні 19.02.2026, а підготовче провадження було закрито лише 19.03.2026. За таких обставин Відповідач знав або принаймні повинен був знати про наявність оригіналу зазначеного документа в матеріалах справи та мав достатньо часу (більш ніж місяць) для ознайомлення з ним, подання відповідних заперечень. Натомість доводи про можливе використання факсимільного відтворення підпису були наведені лише перед судовими дебатами. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для врахування зазначених доводів.
46. У той же час колегія суддів звертає увагу на те, що акт наданих послуг № 33 від 31.07.2025 скріплений печаткою Відповідача, який несе повну відповідальність за законність її використання, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, інших документах, що фіксують здійснення господарських операцій. Відповідачем не надавались в ході розгляду справи доказів, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що нею могла б протиправно скористатися інша особа. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що печатка Відповідача використовувалася проти його волі (подібна правова позиція викладена у постановах у складі Верховного Суду 03.02.2020 у справі № 909/1073/17, від 16.03.2023 у справі № 910/8155/20).
47. Колегія суддів не вбачає підстав для застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 902/452/19, на які посилається Апелянт, оскільки вона ухвалена за істотно інших фактичних обставин. Так, у зазначеній справі предметом доказування були обставини щодо обсягу виконаних робіт за договором підряду, однак суди встановили відсутність первинних документів ("даних ваг"), на підставі яких відповідно до умов договору мали формуватися акти виконаних робіт, а також відсутність обопільно підписаних актів. Крім того, судами було встановлено, що два акти надання послуг містили факсимільне відтворення підпису замовника, що визнавалося обома сторонами, а письмової згоди сторін на використання факсиміле матеріали справи не містили. Саме сукупність зазначених обставин стала підставою для висновку Верховного Суду про недоведеність виконання робіт у заявленому обсязі та відмову у відповідній частині позову. Натомість у цій справі навіть використання факсимільного відтворення підпису на акті № 33 від 31.07.2025 саме по собі не може бути вирішальним для оцінки спірних правовідносин, оскільки факт надання послуг підтверджується сукупністю інших взаємоузгоджених доказів, а не лише зазначеним актом.
48. Доводи Відповідача про те, що Позивач не зареєстрував податкові накладні за наслідками надання спірних послуг, не спростовують факту їх надання. Нереєстрація податкових накладних може свідчити про невиконання платником відповідного обов`язку у сфері податкових правовідносин, однак сама по собі не є доказом відсутності господарської операції.
49. Відсутність GPS-даних, маршрутних чи подорожніх листів, фото- та відеоматеріалів, актів передачі техніки та інших документів, на які посилається Апелянт, також не свідчить про відсутність господарської операції, оскільки ні законом, ні домовленістю сторін не передбачено їх обов`язкового складання для підтвердження факту надання послуг.
50. Отже, доводи Апелянта, зазначені у пункті 15 цієї постанови, ґрунтуються на припущеннях.
51. Згідно з частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
52. Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі № 910/268/23 зазначив, що стандарт доказування вірогідності доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу (постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 16.07.2021 у справі №916/2620/20, від 16.09.2021 у справі №910/12930/18).
53. Дослідивши обставини справи та оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що надані Позивачем докази є більш вірогідними та підтверджують існування між сторонами договірних відносин і факт надання спірних послуг. Натомість Відповідач обмежився висловленням сумнівів щодо поданих Позивачем доказів та посиланнями на відсутність окремих документів, не надавши жодного належного доказу на підтвердження власних заперечень чи спростування обставин, на які посилається Позивач.
IV. ВИСНОВКИ 
54. Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
55. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2026 у справі № 921/688/25 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
Розподіл витрат на оплату судового збору
56. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
57. Оскільки апеляційний суд залишає рішення місцевого суду без змін, витрати на оплату судового збору залишаються за Апелянтом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезер-Ленд" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2026 у справі № 921/688/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в порядку та строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу подають безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	Рим Т. Я. 	
Судді	Прядко О. В. 	
 	Манюк П. Т.