ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 751/11186/23
провадження № 51-5087км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
у режимі відеоконференції:
засудженої ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023270340003659 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Куликівка Куликівського району Чернігівської області, зареєстрованої у АДРЕСА_1 ; жительки АДРЕСА_2 , раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), 
за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_7 та в її інтересах захисника  ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 8 місяців.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.
Суд також вирішив питання щодо обчислення строку відбування покарання, процесуальних витрат, накладеного на майно арешту та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, 25 вересня 2023 року близько 14:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, що виник з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, умисно нанесла ОСОБА_8 один удар лезом ножа в область грудної клітки, чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, чим заподіяла смерть останньому.
Київський апеляційний суд ухвалою від 15 жовтня 2025 року вирок суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційні скарги засудженої та її захисника - без задоволення. 
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. 
Зазначає про порушення судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 315 КПК, оскільки під час підготовчого судового засідання місцевий суд не роз`яснив ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, її право на розгляд провадження колегіально судом у складі трьох суддів.
Захисник вказує, що він не зміг у повному обсязі ознайомитися із матеріалами кримінального провадження, оскільки для ознайомлення не були надані копії аудіо-, відеозаписів судових засідань від 15 січня, 18 березня, 10 липня, 02 вересня 2024 року, що судові розпорядники пояснили тим, що диски ушкоджені та немає можливості їх відтворення і копіювання. Вказане, на переконання захисника, позбавляє його можливості здійснювати належний захист засудженої, порушує право ОСОБА_7 на захист. 
Не погоджується з висновком апеляційного суду про правильність кваліфікації дій засудженої за ч. 1 ст. 115 КК та доведеність її винуватості. 
Зазначає, що апеляційний суд в ухвалі фактично дублює вирок суду першої інстанції, проте цей суд ретельно не перевірив усіх доводів апеляційних скарг, не навів переконливих мотивів на їх спростування, залишив поза увагою принцип безпосередності дослідження доказів. 
Вважає, що апеляційний суд фактично погіршив становище засудженої із порушенням вимог ч. 2 ст. 404 КПК, оскільки вийшов за межі вимог апеляційної скарги. Так, в оскарженій ухвалі суд навів мотиви про непереконливість доводів сторони захисту щодо невстановлення мотиву та мети інкримінованого злочину, хоча ні в апеляційних скаргах, ні при апеляційному розгляді сторона захисту не вказувала про невстановлення мети умисного вбивства, а в апеляційних скаргах йшлося лише про мотив злочину. 
До того ж перед судовими дебатами прокурор звернув увагу апеляційного суду на висновок експерта від 25 вересня 2023 року № 494 щодо наявності у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень і, незважаючи на те, що сторона захисту в апеляційних скаргах не посилалась на вказаний висновок експерта, як не посилався на нього і місцевий суд у тексті вироку, апеляційний суд в оскарженій ухвалі оцінив цей висновок експерта та поклав його в обґрунтування власного висновку про наявність бійки між ОСОБА_8 і загиблим, про що не йшлося в обвинувальному акті і не було встановлено під час судового розгляду.
Зазначає, що апеляційний суд не зважив на доводи засудженої про аморальний спосіб життя ОСОБА_8 , що суд безпідставно фактично визнав оціночне судження потерпілого, допитаного під час апеляційного розгляду, доказом вчинення обвинуваченою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 .
Вказує, що згідно матеріалів справи жодних слідів крові потерпілого в квартирі, за виключенням ножа з її слідами, виявлено не було. Водночас виявлений на кухонному столі ніж зі слідами крові не є прямим доказом вбивства. На думку захисника, з огляду на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що двері кімнати були не замкнуті, а ОСОБА_7 спала, не виключено підкидання на прибраний стіл ножа зі слідами крові сторонньою особою.
Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив висновок місцевого суду про відсутність сторонніх осіб на місці події, залишив без належної правової оцінки доводи засудженої про те, що жодного свідка з 12:00 до 14:00 (до моменту настання смерті ОСОБА_8 ) не було на місці події, отже вони не можуть підтверджувати встановлені судом обставини вчинення злочину. 
Звертає увагу, що під час проведення слідчого експерименту від 08 грудня 2023 року ОСОБА_7 вказала, що двері не були замкнуті. Не виключено присутності сторонніх осіб в кухні, яка знаходиться поруч з квартирою, де мешкали потерпілий та обвинувачена, яка стверджувала, що чула їх наявність. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на вказані обставини.
Також вказує, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам засудженої щодо суперечного висновку експерта від 02 листопада 2023 року № 170/23- іцг, де вказано, що змиви речовин бурого кольору виявлені та вилучені під час огляду місця події в квартирі АДРЕСА_3 , але не вказано де саме знаходилися вказані речовини. 
При цьому, місцевий суд вказав, що за оглядом місця події від 25 вересня 2023 року виявлено та вилучено в кімнаті, де проживали обвинувачена з потерпілим, змиви речовини бурого кольору з підлоги та ніж зі слідами речовини бурого кольору. 
Апеляційний суд належним чином не перевірив та не надав належної оцінки тому факту, що експерту були надані 4 об`єкти, виявлені та вилучені безпосередньо біля трупа ОСОБА_8 . 
Водночас, виходячи з протоколу огляду місця події від 25 вересня 2023 року та доданої до нього фототаблиці, об`єкти 1, 2 (змиви речовин бурого кольору) виявлені та вилучені не в кімнаті, а в коридорі безпосередньо неподалік трупа ОСОБА_8 , об`єкт 3 (змиви речовин бурого кольору) виявлено та вилучено на дверній коробці безпосередньо неподалік трупа ОСОБА_8 , об`єкт 4 (змиви речовин бурого кольору) відібраний зі столу в кімнаті, об`єкти 5, 6, (змиви речовин бурого кольору), які начебто виявлені на підлозі кімнати, на експертизу не надавалися. Вказане ставить під сумнів висновки про нанесення обвинуваченою удару лезом ножа в область грудної клітини потерпілому саме в квартирі АДРЕСА_3 . 
На думку захисника, викладене вище не може слугувати доказом вини ОСОБА_7 , оскільки згідно її показаннями, коли вони з потерпілим готували на кухні, всі сусіди їх бачили і скандалу не було, бійки жодної не було, після цього вона прибрала, а чоловік кудись пішов. Суди обмежились лише припущенням, що засуджена «наводила порядок» після вчинення злочину, що є лише здогадкою, а не доказом. Апеляційний суд не перевірив повноту і правильність встановлення судом першої інстанції вказаних обставин та не надав їм належної оцінки.
У касаційній скарзі захисник також зазначає про те, що суд першої інстанції не звернув уваги та не відобразив у вироку фактичних даних з висновку експерта від 11 жовтня 2023 року № 1735, за яким в крові ОСОБА_8 виявлено етанол в концентрації 9,3 г/л. 
Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому факту, що концентрація етанолу 9,3 г/л (летальна доза) свідчить про критичний фізичний стан потерпілого (кома/ступор), що виключає його здатність до активного опору чи тривалого конфлікту. Цей факт прямо суперечить версії (зокрема апеляційного суду) про повноцінну сварку, що закінчилася умисним вбивством, і підсилює версію про вчинення злочину сторонньою особою. Суд не з`ясував, чи мав можливість потерпілий після поранення, яке він начебто отримав від засудженої, вийти з кімнати відкривши двері на себе, пройти близько чотирьох метрів через кухню і на відстані одного метра від виходу з кухні померти.
Також захисник вказує про ненадання апеляційним судом належної оцінки доводам сторони захисту щодо суперечностей у висновку експерта від 09 грудня 2023 року № СЕ- 19-23/57949-БД, за яким генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на поверхні клинка ножа (об`єкт № 4 - одна сторона ножа), збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого. Походження крові та клітин, виявлених в об`єкті № 4, від підозрюваної ОСОБА_7 виключається. Водночас генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на поверхні клинка ножа (об`єкт № 5 - інша сторона ножа), збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_8 . Походження крові та клітин, генетичні ознаки яких домінують в об`єкті № 5, від потерпілого ОСОБА_8 виключається.
Вважає, що апеляційний суд не надав належної оцінки вказаному висновку оскільки не врахував, що неможливо заподіяти смерть шляхом нанесення удару ножем в область грудної клітини, таким чином, щоби після удару на одній стороні ножа була кров потерпілого, а на іншій - нападника.
Зазначає, що в апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставила під сумнів правильність оцінки висновку експерта від 03 листопада 2023 року № 852, складеного за підсумками судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_8 , та вказувала з цього приводу відповідні доводи, які залишилися поза увагою апеляційного суду, який обмежився посиланням на висновки експерта, проте не проаналізував їх у сукупності з іншими доказами у справі. Вказаний висновок експерта ґрунтується на припущеннях, отже поза розумним сумнівом не доводить, що виявлена кров належить потерпілому ОСОБА_8 . 
Апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо походження слідів бурого кольору на шортах, вилучених під час затримання обвинуваченої, та продублював висновки суду першої інстанції в цій частині. 
У касаційній скарзі також наведено доводи про ненадання апеляційним судом належної оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності крові на руках ОСОБА_7 , що підтверджується висновком експерта від 01 листопада 2023 року № 169/23-іцг. Замість наведення мотивів щодо відхилення відповідних доводів апеляційних скарг, апеляційний суд продублював висновки місцевого суду та зазначив, що аналогічні доводи сторони захисту суд першої інстанції відхилив, оскільки взяв до уваги висновки судово-медичної експертизи, за якими основний крововилив відбувся безпосередньо у внутрішню порожнину тіла потерпілого.
Захисник не погоджується з висновками суду про допустимість як доказів відеозаписів з бодікамер патрульних поліцейських. Вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що на відеозаписі не зафіксовано жодних дій, які характерні для такої слідчої (розшукової) дії як огляд місця події, водночас ОСОБА_7 не було роз`яснено її прав, зокрема право не свідчити проти себе, їй ставились навідні запитання та фактично здійснювався психологічний тиск на неї.
Вказує про помилковість твердження апеляційного суду щодо відсутності в апеляційних скаргах доводів про недотримання вимог ч. 2 ст. 412, ч. 1 ст. 415 КПК, порушення яких є підставою для задоволення вимог апеляційних скарг сторони захисту.
Наводить обґрунтування підстав до зміни запобіжного заходу засудженій з тримання під вартою на заставу, вважає ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК, мінімальними, оскільки досудове розслідування закінчено, всі матеріали знаходяться в суді, що унеможливлює спробу їх знищення, приховування або спотворення. Також відсутні підстави стверджувати про наявність такого ризику як спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта в кримінальному провадженні, оскільки засуджена не спілкувалася з ними і не буде спілкуватися. До того ж свідки не були очевидцями подій, а лише пояснили де був знайдений померлий. Всі експертизи проведені, а тому немає сенсу впливати на експертів, які крім того попереджені про кримінальну відповідальність. В силу свого характеру, віку та стану здоров`я засуджена не може перешкоджати новому судовому розгляду та вчиняти нові правопорушення. Продовжувати вчиняти інкриміноване кримінальне правопорушення вона не може, оскільки воно закінчене. Також не здатна переховуватися від суду, оскільки осібних документів у неї немає.
Засуджена у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покласти на неї обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК.
Вказує, що в порушення вимог ч. 4 ст. 315 КПК суд першої інстанції не роз`яснив їй право на колегіальний розгляд справи, що позбавило її можливості здійснити свідомий вибір форми судового розгляду, а також про відсутність повного технічного фіксування судових засідань, що є порушенням вимог ст. 107 КПК. 
Вважає, що апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 404, 419 вказаного Кодексу. 
Зазначає, що апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду без змін, не надав належної оцінки доводам апеляційних скарг, обмежився невмотивованою згодою з висновками суду першої інстанції, не здійснив самостійної перевірки висновку про доведеність мотиву вчинення злочину, вийшов за межі апеляційних скарг сторони захисту, оскільки послався на обставини та докази, які не були предметом апеляційного оскарження та не досліджувалися під час апеляційного розгляду, зокрема, висновок експерта від 25 вересня 2023 року № 494. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена та захисник підтримали касаційні скарги та просили задовольнити їх вимоги.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженої, просив оскаржене судове рішення залишити без зміни. 
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи в касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Колегія суддів вважає обґрунтованими наведені у касаційних скаргах доводи про допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме нероз`яснення обвинуваченій в порушення вимог ч. 4 ст. 315 КПК її права на розгляд кримінального провадження за вчинення особливо тяжкого злочину колегіально у складі трьох суддів, як те визначено в ч. 2 ст. 31 КПК. 
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином.
З журналу та технічних записів судового засідання від 21 грудня 2023 року вбачається, що під час підготовчого судового засідання місцевий суд не виконав вимоги, визначеної приписами ч. 4 ст. 315 КПК. 
До того ж в матеріалах справи відсутні докази, що право на розгляд справи колегією суддів було роз`яснено підозрюваній на тих етапах кримінального провадження, які передують підготовчому судовому засіданню.
Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). 
Дотримання принципу законності, який є однією із засад кримінального провадження, зумовлює те, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України (частини 4, 5 ст. 9 КПК).
Відповідно до п. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною.
У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на суворе дотримання законів під час здійснення правосуддя, зокрема, у рішеннях «Волков проти України» (від 09 січня 2013 року), «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (від 15 жовтня 2002 року), «Гору проти Греції» (від 20 березня 2009 року), «Андрєєва проти Латвії» (від 18 лютого 2009 року).
Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів.
Статтею 6 Конвенції проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Ця норма імплементована у законодавство України. Так, згідно з ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені у ст. 31 КПК. Залежно від ступеня тяжкості кримінального правопорушення та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох суддів і трьох присяжних.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.
Водночас, за приписами ч. 4 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.
Таким чином, залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах вказаної категорії може застосовуватись одна з двох судових процедур: загальний порядок судового розгляду суддею одноособово або його здійснення колегією у складі трьох професійних суддів. 
Можливість вибору обвинуваченим між одноособовим та колегіальним складом суду зумовлює обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію. Розгляд кримінального провадження судом першої інстанції колегіально у складі трьох суддів покликаний забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні особливо тяжких злочинів.
Визначений ч. 4 ст. 315 КПК обов`язок суду під час підготовчого судового засідання роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, надає обвинуваченому можливість підготуватись до реалізації такого права, щоб його рішення з цього питання було виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Наведене узгоджується з правозастосовною практикою Верховного Суду, що знайшла своє відображення у постановах від 05 червня 2024 року (справа № 541/1717/23, провадження № 51-747км23), від 14 листопада 2024 року (справа № 450/2757/22, провадження № 51-2920км24).
Порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене місцевим судом під час розгляду кримінального провадження, є істотним, оскільки могло вплинути на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого судового рішення. Вказане порушення не може бути усунуто під час апеляційного перегляду в інший спосіб, аніж скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
З огляду на допущення місцевим судом істотного порушення кримінального процесуального закону, яке не може бути виправлене під час апеляційного перегляду, і в аспекті застосування приписів ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є безумовною підставою до скасування вироку місцевого суду, ухвала Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року тав порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2024 року підлягають скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Враховуючи вказане, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав до надання відповідей на інші доводи, викладені у касаційних скаргах сторони захисту, оскільки за приписами глави 28 КПК зазначені обставини підлягають перевірці у загальному порядку під час нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, має повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити докази за правилами ст. 94 КПК, ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, а Верховний Суд на цьому етапі провадження не має вирішувати питання, віднесені до компетенції судів права і факту. 
Отже, касаційні скарги засудженої та захисника підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК (у редакції Закону України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX) суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції. 
В цій справі під час досудового розслідування, судового розгляду та апеляційного перегляду судами факту і права було встановлено, що є достатнє підґрунтя вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та впливати на свідків, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможе запобігти відповідним ризикам. 
Враховуючи положення ч. 1 ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, Суд уважає за необхідне обрати обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженої ОСОБА_7 та в її інтересах захисника  ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7  скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обвинуваченій  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 червня 2026 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3