12.05.26
22-ц/812/1005/26
Провадження №22-ц/812/1005/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Миколаїв
Справа № 487/4139/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом 
Акціонерного товариства «Акцент Банк»
до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Щербиною С.В., 25 лютого 2026 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 25 лютого 2026 року,

у с т а н о в и в:

У червні 2025 року АТ «Акцент Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що  ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».
11 жовтня 2024 року між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 укладено з кредитний договір АВН0СТ155101339677. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит в розмірі 100000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 10 жовтня 2029 року зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн.
Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальниці кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 100000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 10 жовтня 2029 року, терміном на 60 місяців. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 річних. Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн.
ОСОБА_1 не виконувала належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 19 червня 2025 року становить 129860 грн 44 коп., що складається з:
98445 грн 36 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 
30001 грн 55 коп. - загальний залишок заборгованості по процентам.
00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією.
1413 грн 53 коп. - загальний залишок заборгованості за пенею.
Посилаючись на викладене, АТ «Акцент Банк» просило стягнути зазначену кредитну заборгованість з ОСОБА_1 .
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101339677 від 11 жовтня 2024 року, яка утворилася станом на 19 червня 2025 року у розмірі 128446 грн. 91 коп., з яких: 98445 грн 36 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 30001 грн 55 коп. - загальний залишок заборгованості по процентами. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею відмовлено. Розподілено судові витрати. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову АТ «Акцент Банк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів є недоведеним, оскільки позивачем не надано суду первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано доказів наявності підписів обох сторін за формою, що відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів юридичного факту, що сторони виявили волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент Банк» посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву зазначало, що кредитний договір було підписано простим електронним підписом у вигляді ОТР-паролю. Банк генерує ОТР-пароль і відправляє його клієнту в тілі SMS-повідомлення/повідомлення мобільного додатку з зазначенням інформації, яка буде ним підтверджуватися. Для підтвердження згоди, Клієнт передає отриманий ОТР-пароль у відповідному SMS-повідомленні/повідомленні мобільного додатку або шляхом введення цього пароля у відповідному рядку використовуваного сервісу.
У разі збігу пароля з відправленим клієнту, банк перевіряє номер мобільного телефону клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі ABank24 і/або MobileBanking. У разі, якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі цих Умов і Правил, згідно якого клієнту надаватимуться витребувані ним послуги.
Сторони визнають співпавший ОТР-пароль електронним підписом клієнта.
Щодо підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів позивач зазначав, що до позову додано меморіальний ордер із зазначенням відповідної суми кредиту, яка була перерахована відповідачу.
Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином ( а.с. 185 зв.).
У зв`язку з чим, суд розглядав справу у відсутність сторін відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, за положеннями статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац 1 частини 1 статті 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір АВН0СТ155101339677. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит в розмірі 100000 грн. строком на 60 місяців, тобто до 10 жовтня 2029 року зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн.
Договір укладено в електронному вигляді та підписано простим електронним підписом у вигляді ОТР-паролю. Банк генерує ОТР-пароль і відправляє його клієнту в тілі SMS-повідомлення/повідомлення мобільного додатку з зазначенням інформації, яка буде ним підтверджуватися. Для підтвердження згоди, Клієнт передає отриманий ОТР-пароль у відповідному SMS-повідомленні/повідомленні мобільного додатку або шляхом введення цього пароля у відповідному рядку використовуваного сервісу.
У разі збігу пароля з відправленим клієнту, банк перевіряє номер мобільного телефону клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі ABank24 і/або MobileBanking. У разі, якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі цих Умов і Правил, згідно якого клієнту надаватимуться витребувані ним послуги.
Сторони визнають співпавший ОТР-пароль електронним підписом клієнта.
Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальниці кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 100000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 10 жовтня 2029 року, терміном на 60 місяців. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 річних. Відповідно до п. 7, Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн.
ОСОБА_1 не виконувала належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 19 червня 2025 року згідно розрахунку позивача становить 129860 грн 44 коп., що складається з: 98445 грн 36 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 
30001 грн 55 коп. - загальний залишок заборгованості по процентам.
00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією.
1413 грн 53 коп. - загальний залишок заборгованості за пенею.
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048, частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.
Відповідачем не спростована презумпції правомірності кредитного договору, а тому всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту надання ОСОБА_1 кредитних коштів спростовуються матеріалами справи. Так, згідно меморіального ордеру № TR.40553602.51328.6156 від 11 жовтня 2024 року відповідачці перераховано 100000 грн за кредитним договором АВН0СТ155101339677 від 11 жовтня 2024 року.
З виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданих АТ «Акцент Банк» до позову вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами та частково здійснювала погашення кредитної заборгованості (а.с. 20-21). 
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи складові заборгованості за зазначеним кредитним договором на підставі наданого розрахунку, суми сплачених платежів на виконання ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, дійшов висновку, що позивачем надано докази на підтвердження умов кредитного договору про погодження сторонами нарахування та сплати процентів. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором АВН0СТ155101339677 від 11 жовтня 2024 року у розмірі 128446 грн. 91 коп., з яких: 98445 грн 36 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 30001 грн 55 коп. - загальний залишок заборгованості по процентам.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 1413,53 грн сторонами не оскаржується, за такого, апеляційним судом не переглядалось.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про скасування рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2026 року та закриття провадження у справі у зв`язку з повним погашенням нею заборгованості за даним кредитним договором слід зазначити наступне.
Як вбачається з платіжних інструкцій, доданих до вказаного клопотання, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором АВН0СТ155101339677 від 11 жовтня 2024 року нею були здійсненні платежі лише 06 та 08 травня 2026 року, тобто після ухвалення судового рішення.
За такого, погашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості після ухвалення судом першої інстанції рішення не може бути підставою для його скасування та закриття провадження у справі.
Проте зазначені обставини, можуть бути враховані на стадії виконання судового рішення та видачі виконавчого документу.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року.