Номер провадження: 22-ц/813/754/26 
Справа № 513/186/24
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Заверюха В.О. 06 серпня 2024 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, –
встановила:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив відшкодувати матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 111607 грн. 33 коп., та моральну шкоду у розмірі 15000 грн..
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 08 жовтня 2022 року о 17 год. 00 хв. на автодорозі Одеса - Рені 116 км + 900 м відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Cruze», державний номер НОМЕР_1 , виконував поворот ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху через суцільну лінію та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 , а також від удару скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Trackep», державний номер НОМЕР_3 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 10.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Цивільна відповідальність відповідача та позивача застрахована не була.
Відповідно до звіту з оцінки вартості матеріальних збитків №268-23 від 06 грудня 2023 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулось 08 жовтня 2022 року, становить 182391,52 грн.; ринкова вартість об`єкта оцінки - автомобіля «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 з урахуванням аварійних пошкоджень внаслідок пошкодженого внаслідок ДТП, що відбулось 08 жовтня 2022 року становить 83627,67 грн. За таких обставин, позивач вважав обґрунтованим розміром завданої шкоди різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та ринковою вартістю з урахуванням ушкоджень отриманих внаслідок ДТП, що дорівнює 111607 грн. 33 коп. (195280 грн. - 83672 грн. 67 коп.). На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 111607 грн. 33 коп. спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач просив також стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 15000 грн., спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки пошкодження належного позивачу транспортного засобу призвело до необхідності прикласти додаткові зусилля та переживання з приводу організації свого життя.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 111607 грн. 33 коп., спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1346 грн. 07 коп., та витрати з надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ані позивача ані відповідача застрахована не була, а у разі завдання шкоди транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виплату відшкодування здійснює МТСБУ та позивачу належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок МТСБУ. Позовна заява з додатками не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернення позивача до МТСБУ щодо виплати коштів на відшкодування майнової шкоди, а також відмови МТСБУ у виплаті цих коштів. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. 
Крім того, позивач лише посилається на те, що внаслідок ДТП йому було спричинено моральну шкоду, при цьому будь-яких доказів, які б свідчили про перенесення ним моральних страждань у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, душевних страждань, яких він зазнав, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням його майна, приниження його честі та гідності, суду не надано. Заявлені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу, жодним документом не підтверджені та є значно завищеними.
Сторони про розгляд справи на 03 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
03 березня 2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2022 року о 17 год. 00 хв. на автодорозі Одеса - Рені 116 км + 900 м, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Cruze», державний номер НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху через суцільну лінію та скоїв зіткнення з автомобілем «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 , а також від удару скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Trackep», державний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 10.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Саратського районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року у справі №513/1021/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постановою Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, постанова Саратського районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП змінена, та в описовій частині постанови апеляційний суд зазначив, що вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається, та виключив з постанови Саратського районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року висновки про винність ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.
Постанова Саратського районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року набрала чинності 31 серпня 2023 року.
В результаті дій відповідача ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль позивача ОСОБА_2 .
Для встановлення розміру матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньої транспортної пригоди, позивачем було замовлено експертне транспортно-товарознавче дослідження колісного транспортного засобу «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 №268-23 від 06 грудня 2023 року. Відповідно до звіту з оцінки вартості матеріальних збитків №268-23 від 06 грудня 2023 року, вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП яка відбулась 08 жовтня 2022 року становить 182391 грн. (сто вісімдесят дві тисячі триста дев`яносто одна) 52 коп., ринкова вартість об`єкта оцінки - автомобіля «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 з урахуванням аварійних пошкоджень внаслідок ДТП яка відбулась 08 жовтня 2022 року становить 83627 грн. (вісімдесят три тисячі шістсот двадцять сім) 67 коп.
Також з матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність позивача та відповідача у встановленому законом порядку застрахована не була.
За загальним правилом, визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом, і одним із таких винятків є страхування цивільно-правової відповідальності.
Так, згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
При цьому, відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 21 якого встановлено, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Як вже вказувалось вище, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача у встановленому законом порядку застрахована не була.
Згідно з положеннями ст. 22, 36, 41 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку, у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати); МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Колегія суддів приймає до уваги, що факт звернення позивача ОСОБА_2 до МТСБУ у встановленому порядку щодо відшкодування шкоди внаслідок події ДТП 08 жовтня 2023 року не встановлений, при цьому позивач, як потерпілий і особа, яка володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків.
Відповідно до ст. 33 вказаного Закону № 1961 страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 Закону № 1961 МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика (МТСБУ) про настання ДТП.
У свою чергу, страховик (МТСБУ) зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону № 1961 МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (ст. 34 Закону № 1961). Тобто страховик (МТСБУ) після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.
Таким чином, положення Закону № 1961, з огляду на принцип добросовісності визначають, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього даним Законом обов`язки, то саме він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
Докази на підтвердження вчинення позивачем цих необхідних дій чи оскарження дій, бездіяльності МТСБУ, суду апеляційної інстанції не надані. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках-МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Непред`явлення вимоги до страховика (МТСБУ), який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.
За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, основний тягар відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої щодо пошкодження автомобіля позивача, повинен нести страховик (МТСБУ), та саме він є належним відповідачем у даній справі за позовом про відшкодування шкоди в межах страхової (регламентної) суми.
Позивач ОСОБА_2 до суду першої інстанції із заявою про заміну відповідача не звертався, клопотань про залучення до участі у справі МТСБУ не заявляв.
З таких обставин та враховуючи, що ОСОБА_2 не доведено обставин, які б свідчили про відсутність підстав для непред`явлення вимог до страховика (МТСБУ), - колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 111607, 33 грн., спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пред`явлені ОСОБА_2 до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка виразилася у тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу призвело до необхідності прикладати позивачу додаткові зусилля та переживання з приводу організації свого життя, позивач є військовослужбовцем та несе службу у віддаленому від місця постійного проживання підрозділі, а саме у с. Привітне Білгород-Дністровського району, що знаходиться майже за 15 км. від місця проживання (м. Білгород- Дністровський) та у тому напряму відсутнє належне автобусне сполучення. Позивач не має іншого транспортного засобу, яким би він міг прибувати та убувати з місця несення служби, таке положення змусило позивача нести додаткові матеріальні витрати та витрачати особистий час на прибуття та убуття з місця служби. Також позивачу протягом тривалого часу довелося користуватися послугами таксі для поїздок по місту по власним справам, а також для поїздок до суду, експертів, адвоката та місця несення служби.
Беручи до уваги зазначене, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, оцінивши подані стороною докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача на його користь підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000 грн., яка є належною і допустимою грошовою компенсацією моральних страждань позивача, і саме такий розмір моральної шкоди є справедливим та співмірним перенесеним позивачем моральним стражданням.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження визначення розміру судових витрат та суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, позивачем наданий договір про надання правової допомоги №1 від 10 жовтня 2022 року, за умовам п. 1.1. якого довіритель Чупілко О.О. доручає, а адвокатське бюро «НЕКСТ ЛЕВЕЛ» в особі керуючого партнера Базилюка К.В. приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу щодо відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю «Mazda 6», державний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 08 жовтня 2022 року на автодорозі Одеса – Рені 116 км. + 600 м.
Також суду наданий рахунок-фактура (наданих послуг) №1 від 31 липня 2024 року, за даними цього рахунок-фактура замовнику надана правнича допомога вартістю послуг 20000 грн., яка складається з наступного: - вивчення матеріалів адміністративної справи №513/1021/22 (1 година) – 1000 грн.; - підготування процесуальних документів по справі №513/1021/22 (заперечення на клопотання про закриття провадження, заперечення на клопотання про призначення експертизи, відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення) (6 годин) – 6000 грн.; - участь у судових засіданнях по справі №513/1021/22 (Саратський районний суд, Одеський апеляційний суд) (6 годин) – 6000 грн.; - організація про ведення оцінки транспортного засобу (консультування замовника) (2 години) – 2000 грн.; - підготовка процесуальних документів по справі №513/186/24 (3 години) – 3000 грн.; - участь у судових засіданнях по справі №513/186/24 (Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області) (2 години) – 2000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду надано копію платіжної інструкції №0.0.3794304228.1 від 31 липня 2024 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки послуги з вивчення матеріалів адміністративної справи №513/1021/22 (1 година) – 1000 грн.; витрати на підготування процесуальних документів по справі №513/1021/22 (заперечення на клопотання про закриття провадження, заперечення на клопотання про призначення експертизи, відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення) (6 годин) – 6000 грн.; - участь у судових засіданнях по справі №513/1021/22 (Саратський районний суд, Одеський апеляційний суд) (6 годин) – 6000 грн.; - організація про ведення оцінки транспортного засобу (консультування замовника) (2 години) – 2000 грн., не пов`язані з розглядом справи №513/186/24, яка розглядалась у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області, то вказані витрати не можуть бути відшкодовані у межах розгляду даної справи.
Таким чином, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, а також характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, незначну складність справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, не з`ясував обставини справи що, відповідно, призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку із чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2024 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Щодо судових витрат.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку, позовні вимоги ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції задоволено, у пропорційному вираженні, на 2,28% (5000х100/116607,33=4,28%).
Відповідно, сума судового збору, сплачена позивачем та подачу позову, яка має бути стягнута з ОСОБА_1 , становить 57,61 грн. (1346,07грн.х2,6%=57,61 грн.).
Сума судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1943,11 грн (95,72% від розміру задоволених позовних вимог – 2030 грн.х95,72%/100=1943,11 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Однак, згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір у розмірі 1885,50 грн. (193,11 грн.-57,61 грн.=1885,50 грн.).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2024 року – скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою та суми судового збору.
В цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.
В решті судове рішення – залишити без змін..
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати в сумі 1 885,50 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 14 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова 

О.М. Таварткіладзе