РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року 	справа № 580/860/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання Д.О.Сніцар розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/860/26 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул. Бульварно-Кудрявська 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.
І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
29.01.2026 вх.№4669/26 позивач у позовній заяві просить:
– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження з 01.01.2026 виплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальним розміром і коефіцієнтами зменшення, установленими пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану»;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2026 перерахунок і виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження пенсії максимальним розміром і коефіцієнтами зменшення, установленими пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» з урахуванням раніше проведених виплат і виплатою недоплачених сум пенсії за весь період недоплати.
10.04.2026 суд здійснив перехід від спрощеного до загального провадження, закрив підготовче провадження 14.04.2026 і призначив розгляд справи.
Згідно із частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА
В обгрунтуванні вимог Позивач покликається на незаконність обмеження виплати пенсії до розміру пенсії, призначеної до набрання чинності постановою №1778. З 04.05.2005 Позивач стверджує, що  ІНФОРМАЦІЯ_1  призначена пенсія за вислугу років, позаяк з 01.01.2007 відповідно до п.3 постанови КМУ від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві (посвідчення серії НОМЕР_2 ). Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період з 01.02.2017 до 08.01.2024 позивач отримував пенсію державного службовця, з 09.01.2024 перебуває на обліку як отримувач пенсії за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ (звільнений з лав ЗСУ 03.05.2005), присвоєний номер особової справи №ФА-160375. На думку Позивача, зменшення з 01.01.2026 суми пенсії шляхом застосування коефіцієнтів відповідно до ст.30 Закону №4695-ІХ та п.1 постанови №1778 порушує суть конституційних гарантій і порушенням норм Конституції України (ст.8, 19, 92). 14.01.2026 у листі №3320-2586/Т-02/8-2600-26 підтвердив (у додатках до позовної заяви копія листа не надана), що постанова №1778 набрала законної сили з 01.01.2026, підстави для виплати пенсії без застосування обмежень у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відсутні.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача до суду не надійшов відзив.
Згідно із частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
У постанові від 16 березня 2023 року у справі №600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
У Висновку № 7 (2005) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи з питання «Правосуддя та суспільство» КРЄС відзначає, п.57, що в деяких європейських країнах судді вважають, що дуже стислі рішення суду посилюють його авторитет; у деяких інших країнах судді відчувають, що їхнім обов`язком є або вони насправді зобов`язані за законом чи в силу існуючої практики надавати широкі письмові роз`яснення усіх аспектів своїх рішень; п.59 юридичні поняття та норми можуть бути вичерпно пояснені цитуванням законодавства або судових рішень.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Сторони визнають, що згідно із наказом Міністра оборони України від 22.03.2005 №173 ОСОБА_1 звільнений у запас із військової служби згідно із п.67 пп.б за станом здоров`я.
25.09.2024 Черкаський окружний адміністративний суд (суддя А.В.Каліновська) у справі № 580/8194/24 вирішив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження з 09.01.2024 та з 01.03.2024 ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) здійснити з 09.01.2024 та з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 90% від сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні з 09.01.2024 у повному розмірі доплати до пенсії згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09.01.2024 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб, у розмірі 90% від сум грошового забезпечення без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Згідно з ухвалою від 21.11.2024 суд (суддя А.В.Каліновська) виправив описки в третьому, п`ятому та сьомому абзацах резолютивної частини рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у справі № 580/8194/24, а саме: замість РНОКПП ОСОБА_1 « НОМЕР_1 » зазначити « НОМЕР_2 » (ЄДРСР 123239119; НОМЕР_3 ).
23.01.2026 у заяві про поновлення з 01.01.2026 виплати пенсії у повному призначеному розмірі згідно з даними особистого кабінету пенсіонера Позивач просив: починаючи з 01.01.2026 здійснити перерахунок і виплату пенсії у розмірі, призначеному відповідно до Закону №2262 без застосування коефіцієнтів зменшення, установлених п.1 Постанови №1778 та без обмеження пенсії максимальним /фіксованим розміром з урахуванням раніше виплачених сум і виплатою недоплачених сум пенсій за весь період недоплати, проте період не вказаний у заяві. Також просив надати засвідчені розрахунки станом на 31.12.2024, 01.01.2025, 01.03.2025,01.01.2026 (у цій частині щодо офіційних документів не оскаржує).
26.01.2026 у листі (а.с.33) Відповідач роз`яснив про набрання постановою №1778 законної сили з 01.01.2026, поінформувавши про відсутність підстав для виплати пенсії без застосування обмежень у Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.
Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши повідомлені доводи, аргументи учасників щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви належить відмовити з огляду на таке. 
V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 (далі – Закон №2262).
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі – Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
Кабінет Міністрів України згідно із постановою від 30.12.2025 №1778 визначив порядок виплати пенсій окремим категоріям осіб у 2026 році на період воєнного стану. 
Загальновідомо, що Кабінет Міністрів України відповідно до ст.116 Конституції України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту. Відомостей про те, що Президент України відповідно до п.16 ст.106 Конституції України зупинив дію акта Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності цій Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності представник позивача не надав.
Відомо, що 15.05.2026 Пленум Верховного Суду підтримав спрямування до Конституційного Суд подань, що виносилися на порядок денний (три стосуються положень законів про державний бюджет) щодо питання про невідповідність Конституції: ст.30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 №4695-ІХ і постанови КМУ «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» від 30.12.2025 №1778 у частині обмеження розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена (перерахована) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9.04.92 №2262-ХІІ; абз.5 ч.1 ст.7 закону №4695-ІХ у частин встановлення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, на рівні 2102 грн; п.7 розд. «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 №4059-ІХ та п.6 розд. «Прикінцеві положення» закону №4695-ІХ у частині надання пільг, передбачених п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.98 №203/98-ВР; ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.91 №796-ХІІ (в редакції Закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII), якою передбачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1 (https://zib.com.ua/ua/172520-do_ks_napravlyat_4_podannya_schodo_obmezhen_v_zakoni_pro_der.html).
Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі №826/2426/16 (ЄДРСР 83104634) зазначив, що листи – це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. 
Верховний Суд у справі №826/16958/17 ЄДРСР 77537724 зазначив: якщо від наявності доказу залежить визначення предмета спору та підтримання позивачем відповідних вимог, позивач не може перекладати на суд власний обов`язок визначитися з предметом спору.
Обов`язок з визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладений на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України. Тобто визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору. Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 826/16958/17.
Конституційний Суд зазначив, що ст. 55 Конституції України «не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність». Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Звідси випливає, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистомсвоїх прав чи свобод (ч. 9 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997).
Верховний Суд у справі №640/16224/19 (провадження №К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Відповідно до висновку Верховного Суду в ухвалі від 23.01.2019 у справі №9901/35/19 під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, тому особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.
Обмеження свободи розсуду держав виникає, коли заходи, прийняті національними органами влади, суттєво обмежують право розпоряджатися коштами та зводяться до контролю за використанням власності. Наприклад, ЄСзПЛ визнав, що законодавчі заходи були незадовільними, якщо вони призвели до затримок на кілька місяців (Suljagic v. Bosnia and Herzegovina, 2009, § 64) (https://supreme.court.gov.ua/userfiles/media/new_folder_for_uploads/supreme/rizne/Guide_Articte%201_ECHR_Ukrainian.pdf).
Верховний Суд у постанові від 13.05.2024 у справі № 140/25972/23 ЄДРСР 119026325 вказав у п.29 Позивач не довів суду, що він є непрацюючим пенсіонером. 
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 «захист власності» ЄКПЛ: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/16275/16 зазначив, що заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.
Воєнний стан в Україні запроваджений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», пунктом 3 якого визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що потрібні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII.
Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (ст.3 Бюджетного кодексу України). 
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Позивач формує нечітку вимогу щодо урахуванням раніше проведених виплат і виплатою недоплачених сум пенсії за весь період недоплати, позаяк власний розрахунок деструктивних відхилень не надає, період недоплати не визначає, не розмежовує особливості призначення пенсії певного виду і механізм перерахунку раніше призначеної пенсії якого саме виду.
Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, що безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. 
Позивач покликається на позиції ВС у справах №400/2085/19 (з 19.06.2018 призначено пенсію по інвалідності), 340/2476/21 (з 01.04.2019 щодо застосування обмеження максимальним розміром), №580/3451/21 (виплати з 01 квітня 2019 року), №440/994/20 (щодо виплат у 2019 році), №340/3144/21 (проведення з 01.04.2019 перерахунку та виплати пенсії за вислугу років), №120/1081/25 (застосування з 01 січня 2025 року понижуючих коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1), №520/11006/25 (ВС рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025 у справі №520/11006/25 скасував ЄДРСР 131232962: дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у травні 2025 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 Постанови № 1, не відповідають приписам статей 19, 92 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправними) без окреслення висновку на виконання вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права щодо обмеження під час дії режиму воєнного стану з 01.01.2026.
Конституційний Суд України в абзаці третьому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 вказав, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися винятково Конституцієюі законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.
Суд бере до уваги, що обмеження соціальних виплат не повинні базуватися на дискримінаційних ознаках та має базуватися на законі (не визнані неконституційними на час спірних правовідносин у контексті перевірки за критерієм ч.2 ст.2 КАС України ст.30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03.12.2025 №4695-ІХ і постанови КМУ «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» від 30.12.2025 №1778 у частині обмеження розміру пенсії особам, яким така пенсія призначена (перерахована) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9.04.92 №2262-ХІІ), переслідувати законну мету (Пояснювальна записка до законопроекту про Державний бюджет України на 2026 рік, схвалена Урядом та подана до Верховної Ради визначає збалансовані доходи та видатки, акцент зроблений на обороноздатності, фінансуванні сектору безпеки, соціальних виплатах та збереженні фінансової стабільності територіальних громад; відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; правовий режим власності; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; основи національної безпеки, організації Збройних Сил України і забезпечення громадського порядку; правовий режим воєнного і надзвичайного стану, виключно законами України встановлюються: Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори; засади створення і функціонування фінансового, грошового, кредитного та інвестиційного ринків; ) та бути пропорційним (тимчасові обмеження допустимі, оскільки діє воєнний стан: КМУ здійснює повноваження на виконання ст.116 Конституції України щодо фінансової політики та діє на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; межі та обмеження / https://ccu.gov.ua/storinka-knygy/412-mezhi-ta-obmezhennya-vtruchannya; Особливості обмеження прав та свобод людини і громадяника в умовах воєнного стану // lsej.org.ua/12_2022/22.pdf; ВПВС 14 травня 2025 року у справі № 440/14216/23, провадження № 11-67заі24 висновує: стаття 22 Конституції України, яка за своїм змістом адресована органу законодавчої влади, у цій справі не є застосовною, оскільки щорічна разова грошова виплата особам з інвалідністю внаслідок війни безпосередньо не передбачена в Конституції України та визначається спеціальним законом, а тому на неї не поширюються й визначені статтею 22 Конституції України гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав; чинне законодавство України не передбачає виплату позивачу разової грошової допомоги до Дня Незалежності України в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про задоволення позову постановлене з неправильним застосуванням норми матеріального права і порушенні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню; норми процесуального права не дозволяють застосовувати норму закону, яка втратила чинність, а так само застосовувати будь-яку іншу норму права, крім припису Конституції України як норми прямої дії; держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, що відповідають людській гідності. Одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються передусім внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішні та внутрішні економічні й політичні чинники; Держава здійснює регулювання змісту та обсягу соціальних прав, встановлюючи обмеження щодо їх реалізації не лише в Конституції, а й у законах України. Законодавчі обмеження не можуть порушувати сутнісний зміст цих прав; правовідносини щодо соціального захисту громадян регулюються статтею 46 Конституції України, що не передбачена частиною другою статті 64 Конституції України. Відповідно право соціального захисту, гарантоване статтею 46 Конституції України, може бути обмежено в умовах воєнного або надзвичайного стану).
Суд враховує, що такий захід як обмеження з 01.01.2026 виплати пенсії ОСОБА_1 на виконання Відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» є загальнозастосовним, нормативно-правові акти оприлюднені, тому Позивач знає про тимчасові правові обмеження протягом 2026 бюджетного року, а також обізнаний щодо оприлюднених висновків про складові нарахування, зокрема: щодо перерахунку пенсії військовослужбовця на підставі рішення суду згідно із висновком ВПВС у справі № 400/6254/24 ЄДРСР 126486062 є правомірною підставою для невиплати доплати до пенсії в сумі 2000,00 грн, проте у спірних правовідносинах визнає, що Відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з метою з якою ці повноваження надані під час дії режиму воєнного стану у межах бюджетного року, добросовісно, розумно, справедливо і пропорційно, зважаючи на сформовані висновки ВПВС у справі № 440/14216/23 у контексті врахування позиції законодавця та КМУ щодо забезпечення принципу збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, з огляду на те, що відповідно право соціального захисту, гарантоване статтею 46 Конституції України, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.
Некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід стосовно дослівного розуміння вимог позову як реалізованого способу захисту суперечить завданням судочинства (позиція Верховного Суду у постанові від 2 жовтня 2024 року у справі №372/3733/22).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога – вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Під час вирішення справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч.1 ст.245 КАС України).
Вихід за межі доводів допускається лише у випадку встановлення безумовних процесуальних порушень або неправильного застосування норм матеріального права (висновки ВС у справі № 160/10192/21). 
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду. 
Суд оцінивши докази у справі, перевіривши доводи і аргументи Позивача та ураховуючи висновки ВС щодо застосування ст.46 Конституції України під час дії режиму воєнного стану, зважаючи на тимчасове обмеження протягом бюджетного року та невизначений Позивачем у заяві період (у вимогах не вказаний початок і завершення) недоплати (розрахунок не наданий, сума не зазначена), не встановив протиправного, непропорційного втручання у право власності ОСОБА_1 щодо обмеження саме з 01.01.2026 виплати пенсії у межах чинного законодавства, що була станом на 01.01.2026 не призначена, а перерахована на виконання рішення суду (справа № 580/8194/24), тому не встановив протиправних дій Відповідача у спірних правовідносинах з огляду на суперечливість/невідповідність обраного Позивачем спосіб захисту непорушеного права на соціальний захист під час дії режиму воєнного стану і доходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на результат вирішення спору, судові витрати не потребують розподілу.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати не потребують розподілу.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.
Копію рішення суду направити сторонам справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві [вул. Бульварно-Кудрявська 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368].
Рішення суду складене 15.05.2026.

Суддя 	Лариса ТРОФІМОВА