Справа № 127/16169/26
Провадження № 3/127/3362/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №144137 від 06 травня 2026 року, 03 травня 2026 року близько 17.00 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме: ображав словесно, не випускав із квартири та наніс удари по тулубу в область грудей. Дані дії вплинули на її психологічний та фізичний стан здоров`я.
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав, вказував, що психологічного чи фізичного насильства щодо ОСОБА_2 він не вчиняв. Також повідомив, що вони з ОСОБА_2 з 2012 року проживають разом та виховують сина. За весь період спільного проживання між ними серйозних конфліктів чи непорозумінь не виникало. На початку травня 2026 року виник конфлікт через відмову сина їхати за кордон для вступу до навчального закладу. Син відмовився від поїздки приблизно за дві години до вильоту літака з м. Кишинів Республіки Молдова, у зв`язку з чим вони повернулися додому. Перебуваючи в районі Західного вокзалу м. Вінниці після повернення з Молдови, ОСОБА_2 почала поводитися емоційно: влаштувала істерику, кидала каміння, намагалася втекти від нього та сина. Протягом близько трьох годин він разом із сином намагалися переконати її повернутися додому, однак, вона відмовлялася. У зв`язку з цим ОСОБА_1 зателефонував її батькам, щоб вони допомогли заспокоїти її. Згодом, після того як ОСОБА_2 погодилася поїхати додому через те, що син замерз, до квартири також прийшли її батьки. У квартирі між ОСОБА_2 та її батьком виникла конфліктна ситуація, яка переросла у бійку, під час якої були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Після цього, ОСОБА_2 вибігла з квартири, а за нею пішла її мати. Не знайшовши доньку, остання зателефонувала на лінію «102». Згодом ОСОБА_2 повернулася. При цьому вирвала у матері телефон та розбила його. Повернувшись у квартиру, ОСОБА_2 розпочала сварку з ОСОБА_1 через те, що він звернувся до її батьків. ОСОБА_1 зазначив, що в цей момент вона поводилася неадекватно, зокрема намагалася босоніж у халаті залишити квартиру та висловлювала наміри покінчити із життям. Він разом із сином намагалися її утримати та не випускали з квартири, побоюючись, що вона може заподіяти собі шкоду. ОСОБА_2 намагалася вистрибнути з вікна. Він разом із сином намагалися відтягнути її від відкритого вікна, у цей час вона чинила опір, дряпалася та кидала в них різні предмети. Щоб запобігти таким її діям ОСОБА_1 вказував, що намагався зафіксувати її руки, однак, не вдалося. У цей час син викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу. Після прибуття працівників поліції всі учасники події були опитані. Після від`їзду поліції ОСОБА_2 зібралася та він сказав сину, що той ішов з нею. Згодом зателефонували працівники поліції та повідомили, що від ОСОБА_2 надійшла заява про те, що він нібито завдав їй тілесних ушкоджень.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Шиманський В. М. в судовому засіданні просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, надавши письмове клопотання, яке мотивував тим, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, ґрунтуються виключно на поясненнях ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_2 . При цьому, син надає суперечливі пояснення щодо обставин події, а також є особою, заінтересованою у результаті розгляду справи. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували викладену в протоколі версію подій, матеріали справи не містять. Таким чином, у справі наявні дві протилежні версії подій, при цьому версія, покладена в основу протоколу, не підтверджується належними та допустимими доказами, тоді як версія ОСОБА_1 не спростована жодним доказом. 
Захисник ОСОБА_2 – адвокат Якименко О. О. надіслав заяву та просив розгляд справи провести у їх відсутність. У поданій заяві зазначив, що підтримує протокол про адміністративне правопорушення та вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно ОСОБА_2 . Вказує, що зазначене підтверджується матеріалами справи, а також частково поясненнями самого ОСОБА_1 , який не заперечував, що не випускав ОСОБА_2 з квартири та намагався зафіксувати її руки за допомогою скотчу, ображав словесно, штовхав (наносив удари). Також вказує, що доводи ОСОБА_1 про перебування ОСОБА_2 у неадекватному психічному стані не відповідають дійсності, так як спростовуються пояснення самої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_2 , а також на медичним оглядом, згідно з яким у ОСОБА_2 були виявлені тілесні ушкодження, однак ознак психічних розладів не встановлено.
Свідок ОСОБА_2 , викликаний в судове засідання, подав заяву та зазначив, що він не може прибути в судове засідання, оскільки перебуває за межами м. Вінниці. При цьому вказує, що пояснення, які знаходяться в матеріалах справи, відповідають дійсності та відповідно до ст. 63 Конституції України інших пояснень він надавати не бажає, так як обставини справи стосуються його, матері та вітчима. 
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши докази, суддя дійшла наступного висновку.
Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
При цьому психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Отже під домашнім насильством, зокрема психологічного і фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння психологічного та фізичного характеру, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої особи. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.
Згідно вищевказаної статті КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.
Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підтвердження вини ОСОБА_1 працівником поліції складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА №144137 від 06 травня 2026 року, до якого додано протоколи прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_2 , її письмові пояснення від 03 травня 2026 року, рапорти про реєстрацію повідомлення, письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 06 травня 2026 року, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНТ «Друге Вінницьке територіальне медичне об`єднання» №11108 від 03 травня 2026 року, форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рапорт дізнавача від 03 травня 2026 року та копії паспортів громадянина України, виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Також захисником ОСОБА_1 – адвокатом Шиманським В. М. були надані суду: лист Вінницького РУП у Вінницькій області №129229-2026 від 03 червня 2026 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 та письмові пояснення останнього від 03 травня 2026 року, письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 03 травня 2026 року, а також довідку ГУНП у Вінницькій області №104751-2026 від 12 травня 2026 року.
Як слідує з протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 травня 2026 року, складеного 03 травня 2026 року о 18.10 год., ОСОБА_2 просить зафіксувати здійснення спроб самогубства його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поводила себе неадекватно, кидалась речами та мала намір вистрибнути з вікна квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
У письмових поясненнях від 03 травня 2026 року ОСОБА_2 зазначив, що його мати ОСОБА_2 протягом останнього місяця почала проявляти ознаки агресії, в неї були порушення сну, нервові зриви у зв`язку з чим вона почала приймати антидепресанти. Однак 03 травня 2026 року близько 16:00 год за місцем проживання у його матері стався нервовий зрив, під час якого вона намагалася вистрибнути з вікна. Він разом із вітчимом ОСОБА_1 вирішили викликати працівників поліції та швидку допомогу з метою фіксації даної події.
З письмових пояснень працівника бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_3 від 03 травня 2026 року слідує, що під час чергування надійшло повідомлення про спробу самогубства. О 17:43 год він вирушив за місцем виклику, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Після прибуття за цією адресою було виявлено особу ОСОБА_2 , яка перебувала у задовільному стані, психологічні симптоми - депресія. Надалі від надання допомоги та госпіталізації остання відмовилась.
ОСОБА_4 , яка є знайомою ОСОБА_2 , у письмових поясненнях від 03 травня 2026 року зазначила, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу погано себе почувала, мала порушення сну. Вона була оглянута різними лікарями, однак, патологічних відхилень не виявлено. Також зазначила, що ОСОБА_2 під час телефонного дзвінка повідомила, що погано себе почуває. Близько 17:50 год ОСОБА_2 зателефонувала їй та попросила приїхати, оскільки сказала, що її побив чоловік та викликав поліцію та ШМД. По приїзду та спілкуванні з нею, побачила її тривожний стан, засмученість та вона повідомила, що два дні нічого не їла, хотіла піти з дому, зібрала речі, однак, чоловік її не відпустив.
З письмових пояснень ОСОБА_1 від 03 травня 2026 року слідує, що він проживає з цивільною дружиною ОСОБА_2 , яка протягом останнього місяця почала проявляти ознаки агресії, мала нервові зриви, відмовлялася від харчування протягом трьох днів, намагалася вийти з дому, не повідомляючи куди йде при цьому говорила, що хоче померти. 03 травня 2026 року його дружина почала проявляти ознаки агресії, кидати різними предметами у нього та сина, намагалась вийти босоніж з квартири. Він разом із сином перешкоджали її вийти з квартири з метою недопущення вчинення самогубства. Також остання намагалась вистрибнути із вікна та проявляла ознаки нервово зриву.
З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ві 03 травня 2026 року о 18:55 год слідує, що ОСОБА_2 просить здійснити перевірку її цивільного чоловіка ОСОБА_1 , який протягом двох днів не давав її змоги вийти з квартири, а також погрожував завезти у лікарню ім. Ющенка та спричинив їй синці на руках.
03 травня 2026 року ОСОБА_2 надала письмові пояснення та зазначила, що за місцем проживання у неї виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_1 під час якого останній вчинив домашнє насильство відносно неї, а саме штовхався та не відпускав її на вулицю. Вона прийняла рішення звернутись до працівників поліції для притягнення її чоловіка до відповідальності згідно чинного законодавства. 
Також ОСОБА_2 цього ж дня о 23:35 год повторно звернувся до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення та просила притягнути до відповідальності ОСОБА_1 за фактом вчинення ним домашнього насильства, який під час сімейного конфлікту завдав її тілесні ушкодження та перешкоджав виходу із квартири (протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03 травня 2026 року).
06 травня 2026 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення, які є аналогічні тим, що надані в судовому засіданні.
06 травня 2026 року ОСОБА_2 також надав письмові пояснення та зазначив, що він спільно проживає з матір`ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_1 протягом 13 років. Їх відносини погіршились протягом останніх трьох років через те, що вітчим дорікав матір тим, що він готує їжу, прибирає у квартирі. Однак, його мати важко працювала задля його благополуччя. На 01 травня 2026 року він разом із матір`ю планували поїздку до Італії з метою його навчання. Вітчим супроводжував їх до аеропорту. Однак поїздка не відбулася через його побоювання щодо власної безпеки, а також матеріального становища матері та бабусі. 02 та 03 травня 2026 року між вітчимом та його матір`ю виникли конфлікти. Сімейна ситуація здійснювала на матір значний емоційний тиск. Вона бажала покинути квартиру, бо не могла справитись ні емоційно, ні фізично (не могла їсти і пити дві доби). Однак двері були зачинені, а ключі від квартири були у вітчима. Вона силоміць відкрила вікно, що, на його думку, було зроблено з метою покликати на допомогу. Це викликало обурення вітчима, який почав штовхати її та утримувати за руки. Після цього, вітчим почав обмотувати руки матері клейкою стрічкою (скотчем), а вона голосно кликала на допомогу та просила викликати працівників поліції. Близько 17:00 год він викликав працівників поліції. Також зазначено, що ОСОБА_5 не міг зрозуміти чи бажала матір покинути квартиру через вікно чи кричала на допомогу. Він попросив викликати ШМД, оскільки в неї були сильні болі та кровотеча. Через незрозумілі обставини працівники поліції не надали можливість написати заяву про вчинення кримінального правопорушення, а парамедики не надали жодної допомоги. У зв`язку з цим він разом із матір`ю поїхали в травмпункт, де зафіксували побої та працівники поліції відібрали в його матері заяву. 
З рапорту дізнавача СД Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 03 травня 2026 року слідує, що 03 травня 2026 року він перебував на добовому чергуванні в складі СОГ-4 (ЛІРА-107) та на планшетний пристрій о 21:54 год. прийшло повідомлення «Інші тілесні ушкодження». Прибувши на місце події, було виявлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якої було відібрано заяву про притягнення до адміністративної відповідальності по факту вчинення домашнього насильства. Подія фіксувалась на нагрудну камеру 795730. 
Матеріали справи містять також форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, рівень небезпеки був визначений як «високий», хоча змінювався (свідчать закреслення), однак постраждала особа ОСОБА_2 відмовилась від спілкування/бесіди. В більшості на питання поставлена відмітка у графі «Без відповіді/невідомо», а у інших питаннях у графі «Ні».
З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНТ «Друге Вінницьке територіальне медичне об`єднання» №11108 від 03 травня 2026 року, під час огляду ОСОБА_2 о 21:50 год. було встановлено діагноз «Забій грудної клітки зліва та лівої молочної залози. Множині забої верхніх кінцівок. Садна ділянки колінних суглобів». Призначено: спокій, анальгетики, подальший нагляд та перев`язки у травматолога. Також, рекомендовано вакцинацію проти правця у сімейного лікаря. 
У довідці ГУНП у Вінницькій області №104751-2026 від 12 травня 2026 року зазначено, що 03 травня 2026 року о 17:36 год. до чергової частини Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення по спецлінії «102» громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який повідомив про спробу вчинення самогубства матір`ю ОСОБА_2 . У ході проведення перевірки по даному зверненню було проведено профілактичну бесіду з останньою та відносно її співмешканця ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 144137 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також роз`яснено норми чинного законодавства України. За результатами попереднього розгляду матеріалів перевірки було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, подальший розгляд звернення здійснено у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». 
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та настання для потерпілої особи наслідків, зазначених у цій статті.
Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА №144137 від 06 травня 2026 року зазначено, що 03 травня 2026 року близько о 17:00 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_2 , а саме: ображав словесно, не випускав із квартири та наніс удари по тулубу в області грудей. Дані дії вплинули на її психологічний та фізичний стан здоров`я, про що складений протокол. 
Втім, жодних доказів про словесні образи матеріали справи не містять.
Слід зауважити, що саме по собі висловлення образ на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.
Проте у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст.62 Конституції України з огляду на наступне.
Щодо перешкоджання виходу із квартири та нанесення тілесних ушкоджень, то як слідує, з первинних письмових поясненнях, відібраних у день події у ОСОБА_2 , останній зазначив, що його мати протягом останнього місяця почала проявляти ознаки агресії, страждала на порушення сну та зазнавала нервових зривів. У зв`язку з цим вона розпочала прийом антидепресантів. Крім того, 03 травня 2026 року близько 16:00 год за місцем проживання у його матері стався нервовий зрив, під час якого вона намагалася вистрибнути з вікна. У зв`язку з цим він спільно з вітчимом ОСОБА_1 прийняли рішення викликати працівників поліції та бригаду екстреної медичної допомоги для фіксації зазначеної події. 
Вказані пояснення узгоджуються як із письмовими поясненнями, наданими ОСОБА_1 , так і з його поясненнями, наданими в судовому засіданні. Також ці пояснення узгоджуються з письмовими поясненнями працівника бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_3 від 03 травня 2026 року, який зазначив, що ОСОБА_6 перебувала у задовільному стані, однак у неї були виявлені психологічні симптоми - депресія. 
06 травня 2026 року ОСОБА_5 ще раз надав пояснення в яких їх змінив та з даного приводу зазначив, що мати бажала покинути квартиру, однак двері були закриті, а ключі були у вітчима. Вона відкрила вікно, припускає, що для допомоги. Він же не міг зрозуміти чи бажала матір покинути квартиру через вікно чи кричала на допомогу, в неї були сильні болі та кровотеча. 
Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_7 виповнилося 18 років, у зв`язку з чим останній у силу свого віку міг надати оцінку подіям, які мали місце 03 травня 2026 року. Слід також звернути увагу, що ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_2 , у зв`язку з чим його повторні пояснення, які надані ним вже після його спілкування з матір`ю, підлягають критичній оцінці судом, як надані особою, яка перебуває у родинних відносинах із особою, інтереси якої зачіпаються у справі, що може свідчити про його заінтересованість у результаті її розгляду. При цьому пояснення щодо стану здоров`я (сильні болі та кровотеча) протирічать поясненням працівника ШМД, який прибув на виклик. Також суд враховує, що вказана особа змінила свої пояснення, що істотно знижує їх доказову силу та не дозволяє покласти їх в основу висновків суду без їх підтвердження іншими належними та допустимими доказами. З огляду на вказане, суд не бере до уваги повторні пояснення ОСОБА_8 від 06 травня 2026 року.
Водночас, суд зважає, що саме син звернувся із заявою та повідомив про спробу вчинення самогубства його матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поводила себе неадекватно, кидалась речами та мала намір вистрибнути з вікна квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Що стосується заяви    ОСОБА_2 від 03 травня 2026 року про вчинення кримінального правопорушення, то дана заява була подана нею до органів поліції після того, як син останньої звернувся із вищевказаною заявою та прибули працівники поліції.
Слід зауважити, що саме по собі тимчасове перешкоджання виходу особи з житла не є безумовною підставою для кваліфікації таких дій як домашнє насильство, якщо вони були зумовлені реальною небезпекою для життя чи здоров`я особи та не мали на меті приниження, залякування або контроль над нею.
Перебування ОСОБА_2 в нервовому стані підтверджуються первинними пояснення ОСОБА_8 від 03 травня 2026 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та письмовими поясненнями працівника бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги ОСОБА_3 від 03 травня 2026 року. На тривожний стан особи вказує в своїх поясненнях і ОСОБА_4 . Докази, які спростовували вказані обставини, матеріали справи не містять.
Щодо відсутність таких даних у виписці з медичної картки від 03 травня 2026 року, то слід звернути увагу, що особа зверталася саме з приводу травми.
Слід також зауважити, що 03 травня 2026 року, у період, коли відбулися події, зазначені в протоколі, ОСОБА_5 перебував у квартирі, мав ключі від неї та користувався телефоном, за допомогою якого викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу. Крім того, у ОСОБА_2 також був телефон, яким вона скористалася для зв`язку, в тому числі для спілкування та виклику подруги ОСОБА_4 .
Щодо тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_9 , суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували механізм їх утворення, ступінь тяжкості та давність їх заподіяння. Висновок судово-медичного експерта з цих питань відсутній. Наведене породжує обґрунтовані сумніви щодо того, що тілесні ушкодження, зафіксовані у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Друге Вінницьке територіальне медичне об`єднання» №11108 від 03 травня 2026 року, були спричинені саме ОСОБА_1 . Крім того, з пояснень останнього слідує, що після приїзду з м.Кишинева між ОСОБА_9 та її батьком також виник конфлікт, який переріс у бійку. Зазначені обставини не спростовані ані ОСОБА_9 , ані її сином, що у своїй сукупності не дозволяє дійти беззаперечного висновку про те, що травми, зафіксовані лікарем, були заподіяні саме ОСОБА_1 .
Крім того, слід звернути увагу, що ОСОБА_2 і сама змінювала свої пояснення, вказуючи спочатку, що чоловік спричинив синці на руках (протокол прийняття заяви від 03 травня 2026 року о 18.55), а в своїх поясненнях від 03 травня 2026 року вказує, що чоловік штовхав, в протоколі прийняття заяви від 03 травня 2026 року о 23.35 про завдання тілесних ушкоджень.
Інших доказів матеріали справи не містять.
Аналізуючи встановлені обставини, необхідно дійти висновку про наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та сторони ймовірно мали певний фізичний контакт. Проте така обставина беззаперечно не підтверджує фактів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо потерпілої під час події у будь-якій формі, у тому числі домашнього насильства психологічного та фізичного характеру.
Сам лише факт існування конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного та фізичного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Тобто, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У справі «Barbera, MesseguandJabardov. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) ЄСПЛ, вказано на те, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сім"ї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: