ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3759/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Богацької Н.С.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Павлюк В.С., в порядку самопредставництва;
від відповідача: Гидирим О.А., у порядку самопредставництва;
від третьої особи: Буцан С.В., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К ПЛЮС"
на рішення Господарського суду Одеської області
від 12 лютого 2026 року (повний текст складено 23.02.2026)
у справі № 916/3759/25
за позовом: Одеської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К ПЛЮС"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
про стягнення 2169449,89 грн безпідставно збережених коштів,

суддя суду першої інстанції: Гут С.Ф.місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 02.06.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 Одеська міська рада (надалі –Позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» (надалі – ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС», Відповідач) 2169449,89 грн. на користь Одеської міської ради, витрати по сплаті судового збору. Також позивач просив залучити Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2019 по 31.07.2025. Позивач зазначає, що відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна — нежитлової будівлі АЗС загальною площею 12,3 кв. м, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А, користувався земельною ділянкою на підставі Договору оренди землі від 01.03.2019. При цьому орендна плата сплачувалася у розмірі, який не відповідав встановленому розміру орендної плати за користування земельними ділянками з цільовим призначенням « 12.11 — для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», внаслідок чого, на думку позивача, відповідач безпідставно зберіг кошти, що підлягають стягненню.
17.09.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області у справі №916/3759/25 було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25 (суддя Гут С.Ф.) позов Одеської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про стягнення 2169449,89 грн. безпідставно збережених коштів - задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» на користь Одеської міської ради 2169449,89 грн. безпідставно збережених коштів, 26033,40 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та 1211,20 грн. витрат зі сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.
Таким чином, суд дійшов висновку, що при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026 для цілей обчислення орендної плати підлягає застосуванню коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) у розмірі 2,5, встановлений для земельних ділянок з видом цільового призначення «для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», оскільки фактичне використання земельної ділянки пов`язане з розміщенням та експлуатацією автозаправної станції.
За таких обставин нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки станом на дату укладення договору оренди становить 8 382 552,15 грн, а річний розмір орендної плати, виходячи зі ставки 5 % від нормативної грошової оцінки, складає 419 127,61 грн. З урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за відповідні роки, загальний розмір орендної плати, який підлягав сплаті відповідачем за період з 01.03.2019 по 31.07.2025, становить 3 013 126,60 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів, суд встановив, що він виконаний відповідно до вимог земельного законодавства, Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, рішень Одеської міської ради щодо ставок орендної плати та враховує фактично здійснені відповідачем платежі.
Оскільки за вказаний період відповідач мав сплатити орендну плату в сумі 3 013 126,60 грн., тоді як фактично сплачено 843 676,71 грн., різниця у розмірі 2 169 449,89 грн. є коштами, безпідставно збереженими відповідачем за рахунок власника земельної ділянки, та підлягає стягненню в порядку, передбаченому статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, 06.03.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» з апеляційною скаргою, з якої вбачається, що апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Одеської міської ради у повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» посилається на наступні обставини:
- судом помилково застосовано положення щодо безпідставного набуття (збереження) майна, оскільки спірні правовідносини виникли та існували на підставі чинного договору оренди земельної ділянки. За наявності між сторонами договірних зобов`язань відсутні правові підстави для застосування відносини з безпідставного набуття або збереження майна;
- постанова та окрема ухвала Верховного суду від 18.06.2025 у справі № 916/2243/23 складає фактичну підставу позову, що стала причиною для звернення позивача до суду з позовом, проте для позову становлять як фактична так і правова підстави;
- відсутність факту затвердженого проекту технічної документації щодо відведення земельної ділянки із видом та кодом цільовим призначенням « 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» та відповідних відомосте в Державному земельному кадастрі – спростовують вимоги позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позову;
- місцевим судом під час прийняття рішення проігноровано доводи відносно того, що відповідач, як орендар земельної ділянки реалізовує свої цивільні обов`язки у межі встановлених чинним Договором оренди землі;
- висновки суду першої інстанції про задоволення позову міської ради є незаконним, оскільки суд першої інстанції фактично легітимізував виправлення помилки органу влади виключно за рахунок приватного суб`єкта, викривши суть принципу «належного урядування»;
- місцевий суд не врахував, що орендар діяв добросовісно, сплачував орендну плату відповідно до рішення органу влади та Договору. Отже, покладання на орендаря обов`язку сплачувати додаткові кошти, які не передбачені чинним договором, фактично означає покладання на нього надмірного індивідуального тягаря.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 06.03.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Ярош А.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 вирішено питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/3759/25 до суду апеляційної інстанції.
13.03.2026 матеріали справи №916/3759/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 прийнято справу № 916/3759/25 до провадження у складі головуючого судді – Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Ярош А.І. Відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25. Призначено справу №916/3759/25 до розгляду на 20.05.2026 о 14:00 год. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. До відзиву мають бути додані докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам процесу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 оголошено перерву у судовому засіданні до 02.06.2026 о 14:15 год.
14.042026 від представника Одеської міської ради до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» - без задоволення, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25 – залишити без змін.
У відзиві представник відповідача посилається на наступні обставини:
- апелянтом не було спростовано обґрунтованого висновку місцевого господарського суду про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» будучи власником об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 0,2763 га з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А, у період з 01.03.2019 -31.07.2025 використовувало відповідну земельну ділянку, сплачуючи орендну плату у розмірі, який не відповідає розміру орендної плати за користування земельними ділянками з видом цільового призначення « 12.11 – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», що має наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як власника такої земельної ділянки.
- апелянтом не спростовано факт того, що судовим рішенням у справі №916/2243/23 на позивача покладено обов`язок вжити заходів з метою стягнення недоотриманих територіальною громадою коштів за користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А. Більш того, саме Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду надано пряму вказівку, що у вимірі спірних правовідносин належним способом захисту порушених прав територіальної громади є саме стягнення коштів на підставі зокрема ч.1 ст.216, ст.387, ч.1,3 ст.1212 Цивільного кодексу України.
В судовому засіданні 02.06.2026 представник ТОВ"РУТА НОВА-К ПЛЮС" підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. 
Представник Одеської міської ради заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Дану позицію підтримав представник Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
У судовому засіданні 02.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, передумовою виникнення спірних правовідносин стало відведення та подальша передача в оренду земельної ділянки площею 0,2763 га за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
Так, рішенням Одеської міської ради від 24.12.2014 № 6130-VI ТОВ «Рута Нова-К» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,3250 га за вказаною адресою для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
У подальшому земельну ділянку площею 0,2763 га було сформовано та 18.08.2015 зареєстровано у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 5110137300:17:002:0026. При цьому земельній ділянці було визначено категорію земель «землі житлової та громадської забудови» та вид цільового призначення 03.15 – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Рішенням Одеської міської ради від 10.09.2015 № 7048-VI затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та надано її в оренду ТОВ «Рута Нова-К» строком на 25 років для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції. 
Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.02.2017 № 1569/86-17, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026 була визначена у розмірі 2 347 114,60 грн.
Під час її розрахунку застосовано коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки Кф = 0,7, встановлений для земель із видом цільового призначення «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови».
Надалі право власності на розташований на земельній ділянці об`єкт нерухомого майна – будівлю автозаправної станції загальною площею 12,3 кв.м – перейшло до ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС», що підтверджується записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.11.2018.
У зв`язку з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна, рішенням Одеської міської ради від 12.12.2018 № 4166-VII було припинено договір оренди землі, укладений із ТОВ «Рута Нова-К», та надано спірну земельну ділянку в оренду ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» до 25.02.2041 для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції. При цьому вид цільового призначення земельної ділянки залишився незмінним – В.03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
01.03.2019 на виконання рішення Одеської міської ради від 10.09.2015 № 7048-VI, між Одеською міською радою та ТОВ «Рута Нова-К» було укладено Договір оренди землі, право оренди за яким зареєстровано у встановленому законом порядку.
Згідно з пунктом 2.1 Договору в оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,2763 га, у тому числі: під капітальною одноповерховою забудовою – 0,0016 га, під проїздами, проходами та майданчиками – 0,1327 га, інші угіддя – 0,1420 га.
На зазначеній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 537381851101, право власності на який належить Орендарю. Державна реєстрація права власності проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № 29151133 від 28.11.2018. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, посвідчений 28.11.2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В. та зареєстрований за № 253.
Відповідно до пункту 2.2 Договору режим забудови земельної ділянки визначається планом зонування території (зонгом) м. Одеси, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016. Інженерне забезпечення земельної ділянки здійснюється від існуючих міських мереж.
Згідно з пунктом 2.3 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату його укладення становила 2 347 114,60 грн.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що річна орендна плата за земельну ділянку площею 0,2763 га визначена у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 117 355,73 грн на рік.
Згідно з пунктом 4.2 Договору розмір орендної плати встановлюється відповідно до рішень Одеської міської ради та розрахунку орендної плати. У межах, визначених законодавством, він може бути змінений рішенням Одеської міської ради. Розрахунок орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 4.3 Договору орендна плата сплачується Орендарем рівними частинами за податковий період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 30 календарних днів після закінчення відповідного звітного місяця.
Пунктом 4.5 Договору передбачено можливість перегляду розміру орендної плати, зокрема в інших випадках, встановлених законодавством України.
Згідно з пунктом 5.1 Договору земельна ділянка надається Орендарю для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції.
Відповідно до пункту 5.2 Договору земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови. Вид цільового призначення земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель визначено як В.03.15 – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Надана копія Договору містить підписи сторін, скріплена печатками контрагентів, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калгановою М.В. та зареєстрована в реєстрі за № 139.
З наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що за ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026. Реєстрацію здійснено на підставі рішення про державну реєстрацію прав № 45768054 від 01.03.2019 та договору оренди землі, укладеного з Одеською міською радою 01.03.2019.
Разом із тим під час розгляду справи № 916/2243/23 судами досліджувалися питання правомірності визначення спірної земельній ділянці виду цільового призначення В.03.15 та відповідності такого виду фактичному використанню земельної ділянки.
Як встановлено судами у зазначеній справі, на момент формування земельної ділянки в її межах уже знаходилася будівля автозаправної станції, що підтверджувалося технічною документацією та висновком судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи. Експертизою також встановлено, що земельна ділянка сформована саме для функціонування автозаправної станції, а її площа обумовлена необхідністю забезпечення нормативних вимог щодо розміщення об`єкта дорожнього сервісу, організації руху транспорту, протипожежних та санітарних відстаней.
Постановою Верховного Суду від 18.06.2025 у справі № 916/2243/23 зроблено висновок, що автозаправна станція належить до об`єктів дорожнього сервісу у розумінні статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги». Верховний Суд зазначив, що розміщення та експлуатація таких об`єктів повинні здійснюватися на земельних ділянках із відповідним видом цільового призначення, а саме 12.11 – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу.
У зв`язку з цим Верховний Суд визнав незаконними рішення Одеської міської ради, якими земельній ділянці було визначено вид цільового призначення В.03.15 – для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, та фактично констатував невідповідність визначеного виду цільового призначення фактичному використанню земельної ділянки.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що визначення земельній ділянці невідповідного виду цільового призначення безпосередньо вплинуло на розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки та, відповідно, на розмір орендної плати, яка надходила до місцевого бюджету. Застосування коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки Кф = 0,7, передбаченого для земель громадської забудови, призвело до істотного зменшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки порівняно з тією, яка мала бути визначена при використанні земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу із застосуванням коефіцієнта Кф = 2,5.
При цьому Верховний Суд окремо зазначив, що належним способом захисту інтересів територіальної громади у разі недоотримання місцевим бюджетом орендної плати є звернення до суду з вимогою про стягнення з орендаря недоплаченої суми орендної плати, розрахованої з урахуванням належного виду цільового призначення земельної ділянки та відповідних показників нормативної грошової оцінки.
Після ухвалення Верховним Судом постанови та окремої ухвали від 18.06.2025 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради здійснив перерахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати за користування нею, виходячи з того, що для визначення нормативної грошової оцінки повинен застосовуватися коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки, встановлений для виду цільового призначення 12.11 – для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу.
На підставі такого перерахунку позивач дійшов висновку, що за період з березня 2019 року по червень 2025 року відповідач повинен був сплатити орендну плату у загальному розмірі 3 013 126,60 грн. Водночас, згідно з даними про фактичні надходження до бюджету, відповідачем було сплачено 843 676,71 грн орендної плати.
Посилаючись на те, що різниця між належною до сплати та фактично сплаченою орендною платою становить 2 169 449,89 грн, а також на висновки Верховного Суду щодо неправомірного визначення виду цільового призначення земельної ділянки та необхідності відшкодування недоотриманої суми орендної плати, Одеська міська рада звернулася до Господарського суду Одеської області з даним позовом про стягнення з ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» 2 169 449,89 грн як безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої частини орендної плати за користування земельною ділянкою.
Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Суд зазначає, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а згідно зі статтею 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа наділена правом на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також охоронюваного законом інтересу, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення суб`єктивного права полягає у протиправному впливі на нього з боку іншої особи, внаслідок чого особа повністю або частково позбавляється можливості його реалізації. Невизнання або оспорювання права, у свою чергу, створює стан юридичної невизначеності щодо існування або обсягу такого права.
Зазначений підхід має загальний характер і є застосовним до будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення права, за захистом якого звернувся позивач, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, право на захист у розумінні закону є юридично закріпленою можливістю особи застосувати передбачені законом способи захисту з метою відновлення порушеного права або припинення дій, що його порушують.
Захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом звернення до суду (частина перша статті 16 ЦК України) і полягає у державно-владній діяльності, спрямованій на відновлення порушеного права, припинення правопорушення та мінімізацію негативних наслідків його вчинення.
Позивач самостійно визначає підстави та обґрунтовує, у чому полягає порушення його прав, тоді як суд перевіряє наведені доводи та встановлює наявність чи відсутність підстав для судового захисту. При цьому ефективність обраного способу захисту оцінюється з урахуванням змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин.
Законодавством визначено, що об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його носія можливості реалізовувати таке право повністю або частково, тоді як невизнання або оспорювання зумовлює юридичну невизначеність у відповідних правовідносинах.
Отже, саме наявність порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є передумовою звернення до суду за його захистом із застосуванням належного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати оцінку факту існування порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також перевірити, чи відповідає обраний спосіб захисту способам, визначеним законом, і чи здатний він забезпечити відновлення порушеного права.
При цьому обраний спосіб захисту має бути не лише формально передбаченим законом, але й ефективним та таким, що відповідає природі спірних правовідносин і забезпечує реальне відновлення порушеного права.
З огляду на викладене та відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог обумовлюється сукупністю таких юридично значимих обставин: наявністю у позивача суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, фактом його порушення (невизнання або оспорювання) та належністю обраного способу захисту. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає можливість задоволення позову.
Відповідно до статті 19 Конституції України та статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України.
За змістом статей 12, 122 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключних повноважень міських рад належить вирішення питань щодо розпорядження землями комунальної власності, у тому числі надання земельних ділянок у користування.
Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують свої повноваження безпосередньо або через відповідні органи місцевого самоврядування.
На момент укладення договору оренди частиною другою статті 20 Земельного кодексу України було передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності здійснюється органами, уповноваженими приймати рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність або користування відповідно до компетенції, визначеної статтею 122 цього Кодексу.
Водночас частина п`ята статті 20 Земельного кодексу України встановлювала, що вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначається її власником або користувачем самостійно з урахуванням вимог законодавства, містобудівної документації та документації із землеустрою.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що на спірній земельній ділянці розміщена автозаправна станція. Відповідно до договору оренди землі від 03.03.2019 Одеська міська рада передала, а ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» прийняло у строкове платне володіння та користування земельну ділянку площею 0,2763 га за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А. Зазначена земельна ділянка сформована із земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси.
Пунктами 5.1 та 5.2 договору оренди передбачено, що земельна ділянка надається для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції. При цьому категорією земель визначено землі житлової та громадської забудови, а видом цільового призначення — В.03.15 «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови».
Разом з тим автозаправні станції належать до об`єктів дорожнього сервісу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги» до таких об`єктів, зокрема, віднесено автозаправні станції, автозаправні комплекси, станції технічного обслуговування, майданчики для стоянки транспортних засобів, пункти технічної допомоги та інші об`єкти, призначені для обслуговування учасників дорожнього руху.
Кожна категорія земель має визначене законом цільове призначення, яке обумовлює особливості її правового режиму. Хоча в межах однієї категорії можуть існувати різні види використання земельних ділянок, таке використання повинно відповідати правовому режиму відповідної категорії земель.
Земельне законодавство допускає зміну цільового призначення земельних ділянок, однак така зміна може здійснюватися виключно у порядку та з підстав, прямо визначених законом.
Під використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням слід розуміти здійснення на земельній ділянці діяльності, яка не відповідає її встановленому цільовому призначенню та виходить за межі допустимого використання земель відповідної категорії.
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташована автозаправна станція, віднесена не до земель транспорту, а до земель житлової та громадської забудови. Таке цільове призначення не узгоджується з фактичним використанням земельної ділянки та не відповідає вимогам земельного законодавства.
Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлових будинків, громадських будівель і споруд, а також інших об`єктів загального користування. Згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель спірна земельна ділянка має вид цільового призначення В.03.15 — для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Водночас використання земельної ділянки із зазначеним видом цільового призначення для експлуатації автозаправної станції суперечить її правовому режиму та фактично не відповідає категорії земель житлової та громадської забудови.
Згідно зі статтею 67 Земельного кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям транспорту для забезпечення функціонування, експлуатації, ремонту та розвитку об`єктів транспортної інфраструктури.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки визначається документацією із землеустрою та встановлює допустимий спосіб її використання.
Главою 4 розділу ІІ Земельного кодексу України визначено склад земель України та їх поділ за основним цільовим призначенням на окремі категорії. Встановлення та зміна таких категорій здійснюються у передбаченому законом порядку, а його недотримання тягне встановлені законом правові наслідки.
При цьому стаття 71 Земельного кодексу України прямо відносить до земель автомобільного транспорту земельні ділянки, зайняті об`єктами паливороздавального господарства, станціями технічного обслуговування, автозаправними станціями, автотранспортними підприємствами та іншими об`єктами, що забезпечують функціонування автомобільного транспорту.
Отже, з урахуванням функціонального призначення автозаправної станції та вимог земельного законодавства, земельна ділянка, на якій розміщений та експлуатується такий об`єкт, має належати до земель автомобільного транспорту, а її використання в межах категорії земель житлової та громадської забудови не відповідає встановленому законом правовому режиму.
06.08.2025 Департамент направив ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» лист, у якому, посилаючись на укладений між сторонами договір оренди землі, повідомив про результати розгляду Верховним Судом касаційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 27.12.2023 у справі № 916/2243/23. Зокрема, зазначено, що 18.06.2025 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив окрему ухвалу, яку направив Одеській міській раді для усунення виявлених порушень та вжиття заходів щодо недопущення їх у подальшому.
Як зазначено в окремій ухвалі Верховного Суду від 18.06.2025, кожна категорія земель має визначене законом цільове призначення, що обумовлює особливості її правового режиму. При цьому земельні ділянки в межах однієї категорії можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Верховний Суд погодився з доводами прокурора про те, що будівництво та експлуатація автозаправних станцій і автомобільних газозаправних пунктів допускається виключно на землях транспорту. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що розміщення автозаправних станцій має здійснюватися на земельних ділянках із цільовим призначенням для автомобільного транспорту, а належна ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» автозаправна станція не може законно розміщуватися на земельній ділянці з іншим видом цільового призначення, зокрема визначеним рішенням Одеської міської ради кодом В.03.15 «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови». З огляду на це суд визнав незаконними оспорювані прокурором рішення Одеської міської ради.
У листі також зазначено, що відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок є підставою, зокрема, для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у користування, а також для визнання недійсними правочинів щодо таких земельних ділянок.
Разом із тим Департамент звернув увагу на те, що статтями 20, 123 Земельного кодексу України та статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено можливість зміни цільового призначення земельної ділянки шляхом розроблення та затвердження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
З урахуванням викладеного та з метою усунення порушень, встановлених у справі №916/2243/23 і відображених в окремій ухвалі Верховного Суду від 18.06.2025, Департамент запропонував ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» звернутися до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною виду її цільового призначення з В.03.15 «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» на 12.11 «Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу».
13.08.2025 ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» звернулося до Одеської міської ради із відповідною заявою, в якій, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в окремій ухвалі у справі № 916/2243/23, а також з метою приведення фактичного використання земельної ділянки у відповідність до вимог Додатка 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, просило надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2763 га, кадастровий номер 5110137300:17:002:0026, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А, зі зміною виду її цільового призначення з В.03.15 на 12.11 «Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу».
18.08.2025 Департаментом підготовлено лист, у якому зазначено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026 наявні лише залишки фундаменту будівлі, інші об`єкти нерухомості відсутні. Також вказано, що земельна ділянка перебуває у занедбаному стані, не огороджена та має вільний доступ.
Рішенням Одеської міської ради від 27.08.2025 ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2763 га, кадастровий номер 5110137300:17:002:0026, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А, зі зміною цільового призначення на 12.11 «Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу».
Відповідно до наданого Одеською міською радою розрахунку недоотриманої орендної плати за ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» обліковуються безпідставно збережені кошти у загальному розмірі 2 169 449,89 грн. за період з березня 2019 року по червень 2025 року. Зазначена сума складається з: 251 476,25 грн за 2019 рік, 274 624,54 грн за 2020 рік, 303 771,97 грн за 2021 рік, 331 948,98 грн за 2022 рік, 381 741,48 грн за 2023 рік, 401 188,68 грн за 2024 рік та 224 697,99 грн., за січень–червень 2025 року, з урахуванням усіх платежів, фактично здійснених ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» у відповідні періоди.
З урахуванням правових висновків, викладених Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові та окремій ухвалі від 18.06.2025 у справі № 916/2243/23, суд виходить із того, що земельна ділянка, віднесена до земель житлової та громадської забудови, не може використовуватися для розміщення та експлуатації автозаправної станції. Верховний Суд наголосив, що автозаправні станції належать до об`єктів дорожнього сервісу, а тому їх розміщення допускається виключно на земельних ділянках, які належать до земель автомобільного транспорту.
Відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1147, нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначається шляхом множення площі земельної ділянки на норматив капіталізованого рентного доходу та систему коригуючих коефіцієнтів, серед яких одним із визначальних є коефіцієнт, що враховує цільове призначення земельної ділянки (Кцп).
Згідно з додатком 8 до Методики для земельних ділянок із кодом виду цільового призначення 03.15 «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» значення коефіцієнта Кцп становить 0,7. Натомість для земельних ділянок із кодом 12.11 «Для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу» застосовується коефіцієнт Кцп у розмірі 2,5.
Аналогічний підхід був закріплений і в Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, чинному на момент укладення договору оренди, яким для земельних ділянок, призначених для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу, передбачався коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки (Кф) у розмірі 2,5.
Із витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110137300:17:002:0026 площею 0,2763 га, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 131-А, була зареєстрована 18.08.2015 як земельна ділянка категорії земель житлової та громадської забудови з видом цільового призначення 03.15 «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови».
Разом із тим із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.02.2017 № 1569/86-17 встановлено, що при визначенні її нормативної грошової оцінки було враховано фактичне використання земельної ділянки для реконструкції, експлуатації та обслуговування автозаправної станції, проте застосовано коефіцієнт функціонального використання Кф у розмірі 0,7. У результаті нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2017 була визначена у сумі 2 347 114,60 грн.
Перевіривши наведені у витязі показники, суд встановив, що зазначена сума сформована шляхом множення площі земельної ділянки, базової вартості земель населеного пункту, локальних коефіцієнтів та коефіцієнта функціонального використання Кф = 0,7.
Однак фактичне використання земельної ділянки для розміщення та експлуатації автозаправної станції свідчить про необхідність застосування коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки, передбаченого для об`єктів дорожнього сервісу, тобто Кф = 2,5.
За таких обставин належна нормативна грошова оцінка земельної ділянки повинна визначатися із застосуванням саме цього коефіцієнта та становить 8 382 552,15 грн.
Рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 № 1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» (з урахуванням подальших змін) для земельних ділянок, що використовуються під автозаправні станції, встановлено ставку орендної плати у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Отже, виходячи з належного розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, річний розмір орендної плати на дату укладення договору оренди мав становити 419 127,61 грн, а щомісячний — 34 927,30 грн.
Також судом враховано офіційно визначені коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за відповідні роки, а саме: за 2019 рік — 1,0; за 2020 рік — 1,0; за 2021 рік — 1,1 для земель несільськогосподарського призначення; за 2022 рік — 1,15; за 2023 рік — 1,051; за 2024 рік — 1,12; за 2025 рік — 1,08.
З урахуванням зазначених коефіцієнтів розмір орендної плати за користування спірною земельною ділянкою становив: у 2019– 2021 роках — по 419 127,61 грн на рік; у 2022 році — 461 040,37 грн; у 2023 році — 530 196,42 грн; у 2024 році — 557 236,44 грн; у 2025 році — 624 104,81 грн.
Дослідивши наданий Одеською міською радою розрахунок безпідставно збережених коштів, суд дійшов висновку, що він виконаний відповідно до вимог чинного законодавства, ґрунтується на встановлених у справі обставинах та враховує всі здійснені відповідачем платежі в рахунок орендної плати.
Здійснений судом перерахунок підтверджує, що за період з березня 2019 року по червень 2025 року ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» повинно було сплатити до місцевого бюджету орендну плату в загальному розмірі 3 013 126,60 грн. Водночас фактично сплачено 843 676,71 грн. Таким чином, сума безпідставно збережених відповідачем коштів становить 2 169 449,89 грн.
Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» держава гарантує органам місцевого самоврядування належну дохідну базу та бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів. Ненадходження до бюджету територіальної громади коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності у належному розмірі порушує майнові інтереси територіальної громади та негативно впливає на формування доходної частини місцевого бюджету.
Таким чином, встановивши факт використання ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» земельної ділянки комунальної власності для розміщення та експлуатації автозаправної станції, перевіривши правильність визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта, передбаченого для об`єктів дорожнього сервісу, а також здійснений позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість та відповідність вимогам чинного законодавства.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «РУТА НОВА-К ПЛЮС» на користь Одеської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі 2 169 449,89 грн, що відповідають сумі орендної плати, яка підлягала сплаті за користування земельною ділянкою за спірний період, але не була внесена відповідачем у повному обсязі.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на таке.
Щодо посилання на наявність договірних правовідносин і неможливість застосування ст. 1212 ЦК України. Посилання апелянта на те, що між сторонами існують договірні відносини, а тому виключається застосування положень про безпідставне збереження майна, є помилковим.
Судом встановлено, що предметом спору є не виконання умов договору як такого, а надмірно сплачена/недоплачена орендна плата, яка виникла внаслідок застосування неправильних вихідних параметрів нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
За правовою природою спірні кошти становлять різницю між належною та фактично сплаченою платою за користування земельною ділянкою, яка у відповідній частині не охоплюється узгодженим сторонами розміром платежу, оскільки розрахунок орендної плати прямо залежить від нормативної грошової оцінки, що визначається на підставі закону, а не виключно договору.
Верховний Суд у своїй сталій практиці виходить із того, що у випадку фактичного користування майном із недоплатою обов`язкових платежів, різниця між належним і фактично сплаченим є об`єктом регулювання ст. 1212 ЦК України.
Отже, наявність договору оренди не виключає застосування норм про безпідставне збереження коштів у частині, що не покрита належним виконанням грошового зобов`язання.
Відносно посилання скаржника на постанову та окрему ухвалу Верховного Суду у справі №916/2243/23 як «лише фактичну підставу позову». Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправильно визначив правову природу посилання на висновки Верховного Суду, є безпідставними.
Постанова та окрема ухвала Верховного Суду у справі №916/2243/23 не є «лише фактичною підставою позову», а становлять обов`язкові для врахування правові висновки щодо: належного виду цільового призначення земельної ділянки; правової кваліфікації об`єкта як об`єкта дорожнього сервісу; способу захисту порушеного права територіальної громади. 
Відповідно до ст. 236 ГПК України та усталеної практики Верховного Суду, суди зобов`язані враховувати правові висновки касаційної інстанції у подібних правовідносинах.
Отже, суд першої інстанції правомірно врахував зазначені висновки як нормативно-орієнтири для правильної правової кваліфікації спірних відносин.
Доводи апелянта про те, що відсутність внесення змін до Державного земельного кадастру виключає можливість застосування КФ = 2,5, є необґрунтованим.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки та відповідні коефіцієнти визначаються не виключно записами кадастру, а відповідно до: Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок; фактичного використання земельної ділянки; правового режиму земель відповідної категорії. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що кадастрові відомості мають обліковий характер і не можуть підміняти правову оцінку фактичного використання земельної ділянки.
Отже, відсутність технічного внесення змін до кадастру не спростовує встановлений судом факт фактичного використання земельної ділянки для розміщення АЗС як об`єкта дорожнього сервісу.
Посилання апелянта на добросовісність виконання договору та сплату орендної плати у визначеному договором розмірі не впливає на правильність висновків суду. Добросовісність сторони не звільняє її від обов`язку сплачувати належний розмір обов`язкового платежу, визначеного законом і нормативною грошовою оцінкою. Оскільки розмір орендної плати є похідним від нормативної грошової оцінки, її неправильне визначення призвело до систематичного недоотримання бюджетом обов`язкових платежів.
Доводи апелянта про порушення принципу належного урядування є необґрунтованим. Суд не «виправляв помилку органу влади», а здійснював: захист майнових інтересів територіальної громади; відновлення порушеного балансу майнових прав; застосування механізму відшкодування недоотриманих коштів. 
Встановлена невідповідність цільового призначення земельної ділянки є юридично значимою обставиною, яка впливає на розмір обов`язкових платежів незалежно від того, ким була допущена первинна помилка.
Таким чином, відшкодування різниці не є покладенням «надмірного тягаря», а є відновленням справедливого розміру обов`язкового платежу за користування комунальним майном.
Посилання апелянта на непропорційність фінансового навантаження є декларативним та не підтверджене правовими підставами.
Стягнення здійснюється виключно у розмірі: належної орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, розрахованої відповідно до чинної Методики НГО та ставок, встановлених рішеннями органу місцевого самоврядування. 
Отже, мова не йде про додатковий чи новий обов`язок, а про виконання вже існуючого майнового обов`язку у повному обсязі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та неправильного тлумачення норм матеріального права, не містять посилань на порушення норм права, які могли б бути підставою для скасування рішення.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не містять правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ґрунтуються на переоцінці доказів та неправильному тлумаченні умов договору, у зв`язку з чим підлягають відхиленню.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться переважно до незгоди апелянта з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів та власного тлумачення умов укладених договорів, однак не спростовують встановлених судом обставин справи та не містять підстав, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Решта доводів апеляційної скарги не беруться до уваги, тому що їх суть не має значення для ухвалення законного та об`єктивного судового рішення.
Статтею 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2026 у справі №916/3759/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РУТА НОВА-К ПЛЮС» – без задоволення.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 08.06.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Ярош А.І.