Провадження № 2/470/271/26
Справа № 470/260/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 травня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2026 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС".
В позові зазначено, що 23 травня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та ОСОБА_1 укладено кредитний Договір №184858, на суму 12163,00 грн. На виконання умов Кредитного договору 23 травня 2025 року первісний кредитор ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № НОМЕР_1 та виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти вчасно не повернув. 10 жовтня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" ТОВ "Юніт Капітал" укладено Договір факторингу №10102025, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Таким чином до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до відповідача. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед банком на момент подання позовної заяви становить 19239,00 грн. Крім того позивач зазначає, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимог до стягнення становить 17439,00 грн. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Юніт Капітал" заборгованість за кредитним договором №184858 від 23 травня 2025 року, у розмірі 17439,00 грн., судовий збір, у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 7000,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав частково, через занадто велику суму нарахованих відсотків та просив відмовити позивачу у стягненні штрафних санкцій (а.с.140).
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23 травня 2025 року між ТОВ "Фінансова компанія «Кредіплюс" та відповідачем в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про споживчий кредит №184858, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 12163,00 грн., з яких 9000,62 грн. позичальнику, а 3162,38 грн. на погашення заборгованості за комісією, зі сплатою за користування грошовими коштами 360 % річних, одноразової комісії за надання кредиту, в розмірі 3162,38 грн., щомісячної комісії за управління та обслуговування кредиту, в розмірі зниженого тарифу 1,00 грн. та стандартного тарифу 100,00 грн., на строк 98 днів, тобто до 29 серпня 2025 року. Вказаний договір підписано одноразовим ідентифікатором (а.с.42-63).
Також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.64-67). 
ТОВ "Фінансова компанія «Кредіплюс" виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, шляхом перерахування на картковий рахунок, про що свідчить виписка по особовому рахунку, надана АТ КБ «Приват Банк», однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 19239,00 грн., яку за договором факторингу №10102025 від 10 жовтня 2025 року було передано ТОВ «ЮнітКапітал» (а.с.11,106-114,137-138).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 19239,00 грн., з яких: 11023,11 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5913,89 грн. заборгованість за відсотками, 502,00 грн. комісія за обслуговування кредиту та 1800,00 грн. штрафні санкції, однак позивач просив стягнути з відповідача лише 17439,00 грн. без стягнення штрафних санкцій (а.с.20).
Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує.
Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розрахувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 11023,11 грн. та заборгованості за відсотками, в розмірі 5913,89 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредиту, то згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною укладеного між сторонами договору про споживчий кредит від 23 травня 2025 року (а.с.49).
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору, укладеного 23 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Кредіплюс» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За такого вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості, в розмірі 502,00 грн. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. 
Загальна заборгованість за договором про споживчий кредит від 23 травня 2025 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 16937,00 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 2585,76 грн. 
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20 січня 2026 року, укладеного з адвокатським бюро «Тимошенко та партнери», протокол погодження вартості послуг, додаткову угоду до вказаного договору від 21 січня 2026 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 20 лютого 2026 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу за позовом до ОСОБА_1 : складання позовної заяви – 5000,00 грн., вивчення матеріалів справи – 1000,00 грн., підготовка адвокатського запиту – 500,00 грн. та підготовка клопотання про отримання інформації – 500,00 грн. (а.с.21-26).
Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 7000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе визначити їх на рівні 5000,00 грн., однак з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача 4856,07 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.
Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, заборгованість за договором про споживчий кредит № 184858 від 23 травня 2025 року, в розмірі 16937,00 (шістнадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн., з яких: 11023,11 грн. заборгованість за тілом кредиту та 5913,89 грн. заборгованість за відсотками.
Стягнути з  ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2585,76 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 4856,07 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місце знаходження: бульвар Лесі Українки, 34 офіс 333 м. Київ, 01133;
Відповідач:  ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 04 травня 2026 року. 

Суддя   С.  А.  Луста