ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/9685/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-Груп"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 (у складі колегії суддів: Суліма В.В. (головуючого), Коротун О.М., Майданевича А.Г.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 (суддя Турчин С.О.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-Груп" про звернення стягнення на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторг-Черкаси" 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-Груп"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Євронафтогазтрейд"
про стягнення 2 861 313,06 грн
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий виклад обставин, що передували прийняттю оскаржуваних судових рішень
1.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/9685/25 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-Груп" (далі - ТОВ "АПФ-Груп", Позивач, Стягувач, Скаржник) та стягнуто на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Євронафтогазтрейд" (далі - ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд", Боржник) 2 309 382,94 грн основного боргу, 346 339,78 грн пені, 36 984,02 грн 3% річних, 133 416,19 грн інфляційних втрат та 33 913,47 грн судового збору.
1.2. Господарським судом міста Києва 14.11.2025 видано наказ про примусове виконання вказаного рішення.
1.3. У подальшому 09.01.2026 ТОВ "АПФ-Груп" звернулося до суду з заявою про звернення стягнення на грошові кошти та попросило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторг-Черкаси" (далі - ТОВ "Укрторг-Черкаси"), яке, за доводами Позивача, має заборгованість перед ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд", 1 869 000 грн боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі №910/9685/25.
В обґрунтування поданої заяви Позивач зазначив, що в ході виконавчого провадження йому стало відомо про існування договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №19/07/24 від 19.07.2024, укладеного між ПП "Укрторг-Черкаси" та ТОВ "Торговий Дім "Євронафтогазтрейд". 
Наведене заявник доводить випискою з рахунку АБ "Укргазбанк", що, за його доводами, може підтверджувати наявність перед Боржником заборгованості, яка, в свою чергу, може бути стягнута в порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України.
1.4. У вказаній заяві також викладено клопотання про витребування доказів, а саме ТОВ "АПФ-Груп" просить суд витребувати у ПП "Укрторг-Черкаси" та ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд" копію укладеного між ними договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №19/07/24 від 19.07.2024.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2026, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, у задоволенні заяви ТОВ "АПФ-Груп" про звернення стягнення на грошові кошти ТОВ "Укрторг-Черкаси" відмовлено.
2.2. Такі судові рішення мотивовані тим, що на підтвердження своїх доводів заявник надав лише виписку банку, у той час як доказів на підтвердження існування заборгованості на час розгляду судом заяви не навів.
Суди зазначили, що оскільки матеріали справи не містять копії договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 19/07/24 від 19.07.2024, це позбавляє можливості встановити строк виконання зобов`язання з повернення фінансової допомоги. При цьому заявником не надано доказів самостійного вжиття заходів для отримання такого договору чи його копії, зокрема шляхом направлення адвокатського запиту.
За висновками судів, відсутність договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 19/07/24 від 19.07.2024, інформації про визнання ТОВ "Укрторг-Черкаси" перед ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд" боргу в сумі 1 869 000 грн, як і відсутність будь-яких документів, окрім зазначення про перерахування коштів у 2024-2025 роках, позбавляє суд можливості встановити безспірність такого боргу та факту настання строку його повернення, фактичного повернення позики повністю або частково, на яку суму тощо. 
За таких обставин суди виснували, що заборгованість у сумі 1 869 000 грн не є безспірною, та відмовили у задоволенні заяви ТОВ "АПФ-Груп" про звернення стягнення на грошові кошти ПП "Укрторг-Черкаси" у порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України.
2.3. ТОВ "АПФ-Груп" не погодилося з такими судовими рішеннями та скористалося правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 07.05.2026 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. ТОВ "АПФ-Груп" у своїй касаційній скарзі просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 і ухвалити нове рішення, яким його заяву задовольнити та стягнути з ТОВ "Укрторг-Черкаси", яке має заборгованість перед ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд", на користь ТОВ "АПФ-Груп" 1 869 000 грн боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2025 у справі № 910/9685/25.
3.3. Підставами касаційного оскарження Позивач визначив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права (статей 86, 236, 336 Господарського процесуального кодексу України) та неправильне застосування норм матеріального права (статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України), а також не врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 13.08.2021 у справі № 910/20504/16 та від 05.08.2025 у справі № 910/4765/22.
3.4. ТОВ ТД "Євронафтогазтрейд" та ТОВ "Укрторг-Черкаси" правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.
4. Позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
4.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 за результатами розгляду заяви ТОВ "АПФ-Груп" про звернення стягнення на грошові кошти, що належать ТОВ "Укрторг-Черкаси", яке має заборгованість перед Боржником.
Касаційний перегляд здійснюється в межах доводів Скаржника про те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 336 Господарського процесуального кодексу України "Звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку".
4.3. В такий спосіб перед Верховним Судом наявне питання перевірки правильності застосування, зокрема, вказаної норми процесуального закону щодо звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед Божником, за результатами вирішення якого Суд зазначає наступне.
4.4. Статтею 336 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження.
Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.
Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу.
У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.
4.5. Як вбачається з аналізу вказаної норми закону, частина перша статті 336 Господарського процесуального кодексу України передбачає дві альтернативні підстави для її застосування: заборгованість не оспорюється; заборгованість підтверджена судовим рішенням.
Всупереч наведеному суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутність заперечень не свідчить про неоспорюваність заборгованості, чим фактично застосували додаткову умову - необхідність прямого визнання заборгованості особою, у якої перебувають кошти боржника. Проте подібної вимоги процесуальне законодавство не містить. Про зазначене Верховний Суд виснував у постанові від 01.06.2026 у справі № 910/10919/24.
4.6. У постанові Верховного Суду від 05.08.2025 у справі №910/4765/22, на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі, наведено наступне:
"50. За висновками апеляційного суду, факт переведення ТОВ "Ойл Традишн" 30.05.2022 коштів на рахунок ТОВ "Петрол Автотранс" не може свідчити про наявність у ТОВ "Петрол Автотранс" заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" у відповідному розмірі, а відтак і про можливість звернути стягнення на грошові кошти, які належать ТОВ "Петрол Автотранс".
51. Проте касаційний суд вважає такі висновки апеляційного суду про відсутність належних доказів наявності у ТОВ "Петрол Автотранс" заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" (боржником), у тому числі, з огляду на відсутність копії договору поворотної фінансової допомоги від 30.05.2022 № 300522-фд передчасними, адже ненадання копії договору не може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, оскільки така заборгованість може бути підтверджена іншими доказами (зокрема, випискою з рахунків про рух коштів ТОВ "Ойл Традишн").
52. Проте судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки наданій стягувачем виписці з банку про перерахування коштів, яка не містить відомості про повернення суми позики.
53. Крім того, касаційний суд звертає увагу на те, що в силу принципів змагальності, рівності та стандарту доказування, обов`язок доказування і подання доказів повинен нести не лише позивач при стверджуванні обставин наявності у ТОВ "Петрол Автотранс" не оспорюваної заборгованості перед ТОВ "Ойл Традишн" за договором поворотної фінансової допомоги від 30.05.2022 № 300522-фд, а ще й боржник - ТОВ "Ойл Традишин" та ТОВ "Петрол Автотранс", при стверджуванні зворотного".
4.7. Колегія суддів також звертає увагу на пункт 27 постанови Верховного Суду від 20.11.2023 у справі № 920/347/22: "положення частини першої статті 336 Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість стягнення заборгованості з особи, яка має заборгованість перед боржником, якщо саме ця особа (а не боржник) не оспорює зазначену заборгованість".
4.8. Колегія суддів звертає увагу, що Боржник та ПП "Укрторг-Черкаси" у судові засідання а ні до суду першої, а ні апеляційної інстанції не з`являлися, факту існування заборгованості між ними не заперечували, відзивів на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надали. 
4.9. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні заяви Стягувача, виходили з того, що ним не доведено такої заборгованість в цілому та її безспірності зокрема, а також не долучено до матеріалів справи копії договору №19/07/24 від 19.07.2024, а про існування останнього свідчить лише призначення платежу у долученій до заяви банківській виписці з рахунку Боржника. Суди зазначили, що за відсутності відповідного договору вони позбавлені можливості встановити його зміст, умови, факт його укладення, наявність за ним зобов`язань та строки їх виконання; тобто встановити, чи є таке зобов`язання на цей час простроченим чи строк його виконання не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з ПП "Укрторг-Черкаси" грошових коштів, у тому числі і на користь Стягувача та, відповідно, задоволення поданої останнім заяви.
4.10. Проте, такі висновки судів попередніх інстанцій не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справах №910/4765/22 та № 910/10919/24, що свідчить про ухвалення оскаржуваних судових рішень з порушенням норм процесуального права, зокрема і з огляду на наступне.
4.11. У силу приписів статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України та рішень Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 і від 25.04.2012 № 11-рп/2012, судове рішення є обов`язковим до виконання. 
4.12. Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлювався стосовно застосування положень статті 336 Господарського процесуального кодексу України, а саме: 
- такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19);
- при розгляді заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 Господарського процесуального кодексу України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України. Факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, спірності чи безспірності (постанова Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 910/20504/16, на яку посилається Позивач у касаційній скарзі);
- спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 Господарського процесуального кодексу України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.12.2024 у справі № 902/831/23);
- за своєю правовою природою положення статті 336 Господарського процесуального кодексу України не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №910/10579/19, від 12.05.2021 у справі №910/8613/19);
- остаточне рішення за результатами розгляду заяви, поданої в порядку, передбаченому статтею 336 Господарського процесуального кодексу України, має бути прийняте з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №904/1182/20);
- отже, під час розгляду у порядку вказаної статті заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, важливим є встановити факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.
Також Суд враховує правову позицію, сформовану у постанові Верховного Суду від 21.05.2026 у справі № 925/82/24:
"20. Стаття 336 Господарського процесуального кодексу України регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку розгляду справи по суті.
21. Правовий аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що особа, яка має заборгованість перед боржником, не набуває процесуального статусу сторони (боржника) у такій справі, а лише здійснює оплату заборгованості відповідача (боржника) в межах заборгованості такої особи перед боржником.
22. Тобто особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19).
23. Системний аналіз положень статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 336 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій з метою фактичного виконання рішення суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.
24. У постанові Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21 зазначено, що у виконавчому провадженні особа, яка має заборгованість перед боржником і у випадку задоволення заяви стягувача набуває статусу боржника, має права та обов`язки боржника, визначені Законом України "Про виконавче провадження"";
- забезпечення найбільш сприятливої ситуації для виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим та/або немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні";
- Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.09.2025 у справі №367/252/24 виснувала, що виконавець має право звернутися до суду з позовом щодо оспорення фраудаторного правочину саме в інтересах стягувача у виконавчому провадженні;
- частина друга статті 336 Господарського процесуального кодексу України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, встановивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 у справі № 908/1276/21).
4.13. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції відмовив Стягувачу у витребуванні від Боржника та ПП "Укрторг-Черкаси" належним чином засвідченої копії договору №19/07/24 від 19.07.2024 з посиланням на відсутність доказів самостійного вжиття заявником заходів задля такого витребування, зокрема подання адвокатського запиту.
Така відмова суду у сукупності з фактом неявки Боржника та ПП "Укрторг-Черкаси" у судові засідання свідчить про фактичне покладення судом першої інстанції обов`язку з надання договору №19/07/24 від 19.07.2024 на заявника (Стягувача), у якого такий доказ завідомо відсутній, оскільки він не є стороною цього правочину.
4.14. Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства є:
1) верховенство права;
2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;
3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;
4) змагальність сторін;
5) диспозитивність;
6) пропорційність;
7) обов`язковість судового рішення;
8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи;
9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках;
10) розумність строків розгляду справи судом;
11) неприпустимість зловживання процесуальними правами;
12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
4.15. Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
4.16. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права (статті 2, 13, 81, 336 Господарського процесуального кодексу України), які не усунуті судом апеляційної інстанції, оскільки, незважаючи на принцип змагальності та приписи статті 81 Господарського процесуального кодексу України, поклав наслідки відсутності доказу (договору №19/07/24 від 19.07.2024) на Стягувача та не надав оцінки діям/бездіяльності Боржника та ПП "Укрторг-Черкаси" щодо неявки до суду та наслідкам такої неявки.
4.17. Вказане вище порушення стало наслідком того, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасних висновків щодо відсутності підстав для задоволення заяви Стягувача та фактично не надали оцінки його доказам, що свідчить про часткове підтвердження доводів касаційної скарги.
При цьому посилання Скаржника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, судом касаційної інстанції не досліджуються, оскільки в оскаржуваних ухвалі від 29.01.2026 та постанові від 08.04.2026 відсутні висновки судів щодо правової природи договору №19/07/24 від 19.07.2024.
4.18. Водночас Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
4.19. З огляду на викладене колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції задля усунення зазначених у цій постанові недоліків.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
5.2. Стаття 236 Господарського процесуального кодексу України визначає базові вимоги до судового рішення. Згідно з цією статтею, будь-яке судове рішення у господарському процесі повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
5.3. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.4. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
5.5. В силу приписів частини четвертої статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
5.6. Ураховуючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм права, яке не було виправлене судом апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу Стягувача задовольнити частково, оскаржувані судові рішення у справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
5.7. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у цій постанові, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи учасників справи, надати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує судові рішення та передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.
Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПФ-Груп" задовольнити частково.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 у справі № 910/9685/25 скасувати.
3. Справу №910/9685/25 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко