Справа № 185/12367/25
Провадження № 2/185/695/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Виговської Є.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Павлоградська міська рада про визнання договору дійсним, виділення в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, суд - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0657 га, за адресою: АДРЕСА_1 укладений 27.08.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Павлоградською товарною біржею за номером 08/47-НП від 27.08.2000 року; виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати за нею право власності як окремий об`єкт нерухомого майна – 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими будівлями та спорудами, а саме: в житловому будинку: під літ. А1-Ж наступні приміщення: 1-1 сіни 10,8 кв.м., 1-2 котельня 3,0 кв.м., 1-3 передня 7,0 кв.м., 1-4 коридор 6,6 кв.м., 1-5 житлова 7,9 кв.м., 1-6 житлова 15,8 кв.м., 1-7 житлова 12,5 кв.м., 1-8 санвузол 4,7 кв.м., 1-9 кухня 6,8 кв.м., також господарські споруди: а - сіни; а3 – сіни; 2 – огорожа; 5,6 – ворота з хвірткою; 7 – тр. Колодязь; И – сарай; Л –літня кухня; М – сарай; Н – сарай; П –альтанка; пда – погріб.
У обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0657 га. Зазначена угода купівлі-продажу була засвідчена Павлоградською товарною біржею за номером 08/47-НП від 27.08.2000 року. З моменту укладення договору купівлі-продажу і до теперішнього часу позивач купленою частиною житлового будинку. Після звернення до нотаріуса, виникло питання про законність укладеної угоди, їй повідомили, що ця угода не є дійсною, оскільки при її укладенні не було дотримано обов`язкової нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім того, відповідачу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2023 належить 1/2 частка будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також належить земельна ділянка яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , кадастровий номер 1212400000:02:001:0025. Частини будинку є самостійними ізольованими, обладнаними окремими виходами, мають окремі підводи засобів комунікацій (водопостачання, опалення, електроенергія). Між позивачем та відповідачем виникають спори про порядок користування і володіння будинком. Угоди про спосіб виділення частки із загального майна не досягнуто. Частина будинку яка належить позивачці на праві власності, відповідно до технічного паспорту має окремий двір з господарськими спорудами та окремим входом та в`їздом у двір, з окремими підводами засобами комунікацій. У відповідача аналогічний окремий двір, окремий в`їзд до двору, має окрему дворову територію та господарські споруди, які позначені в технічному паспорті, фактично представляє собою окремий житловий будинок. Згідно рішення по справі №185/14112/23 від 23.11.2023 виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ОСОБА_2 виділив собі в натурі та за ним визнано право власності на окремий об`єкт нерухомості 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , припинено право спільної часткової власності. Відповідно до часток кожного співвласника склався порядок фактичного користування будинком, який був розділений на окремі ізольовані квадратні метри, однак статус будинку, як часткової власності, перешкоджає позивачці у повній мірі здійснювати свої права. 
Ухвалою суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 
Представник Павлоградської міської ради С. Снєгирьова в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника у вирішенні справи покладається на розсуд суду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України)
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 продала. а ОСОБА_1 придбала 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0657 га.
Зазначена угода купівлі-продажу була Павлоградською товарною біржею за номером 08/47-НП від 27.08.2000 року.
Відповідно до реєстраційного посвідчення, Павлоградське бюро технічної інвентаризації засвідчило, що 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 за реєстровим номером № 4-76 14.06.2001. 
Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 004107, ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0657 га. Для обслуговування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_4 . 
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку яка розташована у АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії та номер ІV-ДП №004107, виданий 21.11.2001.
Відповідачу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2023 належить 1/2 частка будинку за адресою:    АДРЕСА_1 , а також належить земельна ділянка яка розташована за адресою  АДРЕСА_3 , кадастровий номер 1212400000:02:001:0025. 
Частини будинку є самостійними ізольованими, обладнаними окремими виходами, мають окремі підводи засобів комунікацій (водопостачання, опалення, електроенергія). Між позивачем та відповідачкою виникають спори про порядок користування і володіння будинком. 
Частина будинку позивачки, відповідно до технічного паспорту має окремий двір з господарськими спорудами та окремим входом та в`їздом у двір, з окремими підводами засобами комунікацій. 
Відповідач ОСОБА_2 має аналогічний окремий двір, окремий в`їзд до двору, має окрему дворову територію та господарські споруди, які позначені в технічному паспорті, фактично представляє собою окремий житловий будинок.
Спірне майно згідно з схематичного плану, що представлено у технічному паспорті на будинок складається з: 1. Літ.А - будинок; 2. Літ. а - сіни; 3. Літ. а3 – сіни; 4. 2 – огорожа; 5. 5.6 – ворота з хвірткою; 6. 7 – тр. Колодязь; 7. Літ. И – сарай; 8. Літ. Л –літня кухня; 9. Літ М – сарай; 10. Літ.Н – сарай; 11. Літ. П –альтанка; 12. Літ. пда – погріб. 
Рішенням Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області по справі № 185/14112/23 від 23.11.2023 ОСОБА_2 виділено в натурі та визнано право власності на окремий об`єкт нерухомості 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , припинено право спільної часткової власності.
Щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.
За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.
Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.
Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.
Отже вимога позивачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає задоволенню.
Щодо виділу позивачці в натурі та визнання за нею право власності як окремий об`єкт нерухомого майна. 
За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Відповідно до п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 року (з наступними змінами і доповненнями - при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Оскільки на час розгляду справи об`єкт нерухомості, який належить позивачі, має окремий вихід, фактично є самостійним об`єктом нерухомості і правовстановлюючим документом чітко визначена частка позивача у спільній сумісній власності, домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Кожна сторона володіє конкретною, визначеною часткою домоволодіння в цілому, що підтверджується доданими до позову доказами. Проте документально продовжує перебувати в спільній частковій власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 189-200, 206, 210, 247, 258-259, 263-268 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Павлоградська міська рада про визнання договору дійсним, виділення в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності - задовольнити. 

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна – 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0657 га, за адресою: АДРЕСА_1 укладений 27.08.2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Павлоградською товарною біржею за номером 08/47-НП від 27.08.2000 року. 

Виділити ОСОБА_1 в натурі та визнати за нею право власності як окремий об`єкт нерухомого майна – 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з господарчими будівлями та спорудами, а саме: в житловому будинку: під літ. А1-Ж наступні приміщення: 1-1 сіни 10,8 кв.м., 1-2 котельня 3,0 кв.м., 1-3 передня 7,0 кв.м., 1-4 коридор 6,6 кв.м., 1-5 житлова 7,9 кв.м., 1-6 житлова 15,8 кв.м., 1-7 житлова 12,5 кв.м., 1-8 санвузол 4,7 кв.м., 1-9 кухня 6,8 кв.м., також господарські споруди: а - сіни; а3 – сіни; 2 – огорожа; 5,6 – ворота з хвірткою; 7 – тр. Колодязь; И – сарай; Л –літня кухня; М – сарай; Н – сарай; П –альтанка; пда – погріб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua. 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_4 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 .
Третя особа: Павлоградська міська рада, ЄДРПОУ 33892721, адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 95.

Суддя          С.  Г.  Юдіна