ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30774/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року (суддя Конєва Світлана Олександрівна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які викладено у рішенні Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.09.2025 № 045550031865; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 17.09.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 045550031865 від 25.09.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди провадження підприємницької діяльності з 01.12.1994 по 30.06.2000. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком від 17.09.2025 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 – судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 403 грн 73 коп. (чотириста три грн 73 коп.).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з положень пенсійного законодавства можна дійти висновку, що вони не містять підстав та умов, за яких до страхового стажу особи можливо зарахувати період здійснення такою особою підприємницької діяльності з 01.05.1993 по 31.12.1997, що свідчить про відсутність «якості закону» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та суперечності якого повинні трактуватися на користь заявника. Доказів того, що в період здійснення підприємницької діяльності з 01.12.1994 по 30.06.2000 позивач не застосовував спрощену систему оподаткування або фіксований податок матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано. За викладеного, суд прийшов до висновку про можливість зарахування періоду провадження позивачем підприємницької діяльності в період з 01.12.1994 по 30.06.2000 на підставі наданої ним до пенсійного органу свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В01 № 549572 від 01.12.1994 з урахуванням положень п. 3-1 розділу XV Закону № 1058 та вищенаведеної судової практики Європейського Суду з прав людини, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 – довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Вказує, що згідно з наданими документами, немає підстав зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 17.09.2025 звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким прийнято рішення від 25.09.2025 № 045550031865 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
В названому рішенні зазначено, що страховий стаж особи для визначення права становить 26 років 10 місяців 29 днів, страховий стаж - 26 років 02 місяці 01 день. Результати розгляду документів, доданих до заяви: страховий стаж за періоди роботи після серпня 2021 року обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків; у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 01.12.1994 по 26.02.2019. До страхового стажу не враховано періоди ведення підприємницької діяльності протягом грудня 1994 року – грудня 2003 року, оскільки відсутні дані про систему оподаткування, сплату страхових внесків або документи, передбачені п. 4 Порядку № 637. Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 обчислено за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Висновок: відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Вважаючи протиправним таке рішення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять: копію свідоцтва серії НОМЕР_1 від 01.12.1994 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; лист Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11.09.2025 за № 79707/6/04-36-24-10-14, відповідно до якого повідомлено, що надати інформацію щодо системи оподаткування ОСОБА_1 за період з 01.12.1994 по 31.12.2011 в ГУ ДПС у Дніпропетровській області не надається можливості в зв`язку з її відсутністю в контролюючому органі. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).
Пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до частини 2 пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз. 3 підп. 2 п. 2.1 Розділу 2 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. 
Тобто законодавець передбачив зарахування як до трудового, так і до страхового стажу фізичних осіб-підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Верховний суд у постанові від 06 серпня 2024 року у справі № 580/7175/21 зазначив про те, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Як вбачається з матеріалів справи, доказів сплати страхових внесків за спірний період позивачем не надано, однак останній зазначає, що здійснюючи підприємницьку діяльність сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства. Однак ці вимоги були проігноровані посадовими особами відповідача та не враховані під час винесення оскаржуваного рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування.
Натомість в даному випадку пенсійний фонд, відмовивши у зарахуванні до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими законом інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував позивачу усіх можливих способів отримання такої інформації.
Більш того апелянт самостійно зазначає, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 – довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, натомість жодних доказів, як то довідка про відсутність сплати страхових внесків за спірний період, відповідачем до суду не надано.
Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 5-5 від 10.06.1994, (далі - Інструкція № 5-5, чинна у спірний період) усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток № 1).
Згідно з пунктом 18 Інструкції № 5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та (натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 № 11-1 (далі - Інструкція № 11-1) платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.
Відповідно до пункту 2.9 Інструкції від 06.09.1996 № 11-1 платники, перелічені в пп. 2.2, 2.4, зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.
Отже законодавством було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.09.2025 № 045550031865.
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.
Разом з тим є помилковий та передчасний висновок суду першої інстанції в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди провадження підприємницької діяльності з 01.12.1994 по 30.06.2000, адже без належної перевірки підстав, за яких закон дозволяє зарахувати період ведення особою підприємницької діяльності, відповідний висновок суду не може вважатися законним та обґрунтованим. 
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 із обов`язковим врахуванням висновків суду у цій справі. 

Керуючись ст. ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року в адміністративній справі № 160/30774/25 скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди провадження підприємницької діяльності з 01.12.1994 по 30.06.2000.
Викласти резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року в адміністративній справі № 160/30774/25 у такій редакції: 
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 045550031865 від 25.09.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.09.2025 із обов`язковим врахуванням висновків суду у цій справі.
В частині відмовлених позовних вимог та розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 04 червня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 04 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова