П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/5821/26	
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Дата і місце ухвалення 10 квітня 2026., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі №420/5821/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 27 квітня 2020 року, яка підлягає визначенню як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 27 квітня 2020 року, виходячи із фіксованої величини індексації-різниці у розмірі 4463,15 грн щомісячно, визначеної відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 січня 2020 року відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Також суд першої інстанції зобов`язав НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 січня 2020 року у загальному розмірі 115 465,94 грн відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з утриманням установлених законодавством податків та обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 січня 2020 року та неправильно визначив її розмір.
На думку апелянта, під час вирішення спору суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду щодо порядку застосування абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, відповідно до яких для визначення наявності права на індексацію-різницю необхідно встановити розмір підвищення доходу особи у березні 2018 року та порівняти його із сумою можливої індексації, що склалася у цьому місяці.
Апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року, оскільки не врахував усі складові грошового забезпечення, які мають постійний характер, зокрема щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, яка виплачувалася військовослужбовцям до 01 березня 2018 року та, на переконання відповідача, повинна враховуватися при визначенні розміру грошового забезпечення за лютий 2018 року.
За розрахунками апелянта, розмір грошового забезпечення позивача, який підлягає врахуванню для цілей застосування абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078, у лютому 2018 року становив 4811,49 грн, а у березні 2018 року - 7580,20 грн, у зв`язку з чим розмір підвищення доходу становив 2768,71 грн. Відтак, на думку відповідача, навіть за наявності підстав для виплати індексації-різниці її розмір не може становити 4463,15 грн щомісячно, як це визначено судом першої інстанції.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача та не навів мотивів відхилення його заперечень, що свідчить про порушення норм процесуального права та є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 .
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 квітня 2020 року №192-ОС позивача звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу загону і всіх видів забезпечення з 27 квітня 2020 року.
З матеріалів справи вбачається, що на звернення позивача листом від 26 грудня 2025 року НОМЕР_2 прикордонний загін надав копії особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2018-2020 роки.
Проаналізувавши відомості щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, позивач дійшов висновку про те, що у період з 01 березня 2018 року по 27 квітня 2020 року відповідачем не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення відповідно до вимог абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належне грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що у березні 2018 року відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», однак розмір такого підвищення у позивача був меншим за суму можливої індексації, яка склалася станом на березень 2018 року. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про виникнення у позивача права на отримання індексації-різниці відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078 та наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку здійснити відповідні нарахування і виплати.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Колегія суддів встановила, що відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 27 квітня 2020 року.
Апеляційний суд зазначає, що для встановлення наявності у позивача права на отримання індексації-різниці необхідно визначити розмір підвищення його доходу у березні 2018 року, суму можливої індексації, яка склалася у цьому місяці, та здійснити їх порівняння.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року становив 9032,20 грн, тоді як у березні 2018 року – 9000,85 грн.
Отже, грошове забезпечення позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року не збільшилося, а зменшилося на 31,35 грн, що свідчить про відсутність підвищення доходу у місяці введення в дію нових розмірів грошового забезпечення.
Для визначення суми можливої індексації у березні 2018 року підлягає врахуванню величина приросту індексу споживчих цін, яка становила 253,3 відсотка (353,3 % – 100 %).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на березень 2018 року становив 1762 грн.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку №1078 сума можливої індексації визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на величину приросту індексу споживчих цін із подальшим діленням отриманого результату на 100.
Таким чином, сума можливої індексації у березні 2018 року становила:
1762 грн Ч 253,3 % ч 100 = 4463,15 грн.
Оскільки розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року був відсутній, а сума можливої індексації становила 4463,15 грн, колегія суддів доходить висновку, що виконуються умови, передбачені абзацом четвертим пункту 5 Порядку №1078, для виникнення у позивача права на отримання індексації-різниці.
При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до абзацу п`ятого пункту 5 Порядку №1078 при визначенні розміру підвищення доходу у місяці підвищення тарифних ставок враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру. 
Колегія суддів перевірила здійснений судом першої інстанції розрахунок загальної суми індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 28.01.2020 та не встановила помилок у його проведенні, а тому погоджується із визначеним судом розміром належних до виплати позивачу коштів.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці відповідно до абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру підвищення доходу позивача у березні 2018 року суд першої інстанції не врахував щомісячну додаткову грошову винагороду та інші складові грошового забезпечення.
Такі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні відповідачем положень Порядку №1078 та фактично зводяться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою доказів.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції встановив розмір грошового забезпечення позивача у лютому та березні 2018 року на підставі поданих сторонами документів, дослідив їх зміст та надав належну оцінку відповідно до вимог статей 72-90 КАС України.
При цьому наведений відповідачем розрахунок не може бути покладений в основу висновків суду апеляційної інстанції, оскільки він не узгоджується з первинними документами щодо фактично нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення, дослідженими судом першої інстанції.
Колегія суддів враховує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21, від 29 березня 2023 року у справі №380/5493/21, від 06 квітня 2023 року у справі №420/11424/21 та від 28 серпня 2023 року у справі №420/17338/22, визначальним для виникнення права на індексацію-різницю є встановлення факту того, що розмір підвищення доходу у місяці підвищення тарифних ставок є меншим за суму можливої індексації, яка склалася у відповідному місяці.
Оскільки у даному випадку сума можливої індексації у березні 2018 року становила 4463,15 грн, а підвищення доходу позивача фактично не відбулося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання індексації-різниці за спірний період.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не містять посилань на нові обставини чи докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, із наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінюючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідив наявні докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
За таких обставин апеляційна скарга НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України задоволенню не підлягає, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року підлягає залишенню без змін.
Враховуючи результати апеляційного перегляду справи, підстави для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі №420/5821/26 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук