ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 462/9530/24
провадження № 51-255 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 128 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
2. Вирішено питання щодо речових доказів та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
3. Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 жовтня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
4. За обставин, детально викладених у вироку,  ОСОБА_7 18 жовтня 2024 року, приблизно о 04:00 годині, перебуваючи на майданчику для паркування автомобілів, розташованого біля ТРЦ «Вікторія Гарденс» за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226-А, на ґрунті раптово виниклого конфлікту між ним та ОСОБА_8 , в ході якого ОСОБА_7 , діючи з необережністю, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок злочинної недбалості, а саме не передбачаючи можливості втрати ОСОБА_9 рівноваги та подальшого падіння потерпілого, а також настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, хоча міг і повинен був це передбачити, якби діяв з більшою обачністю, наніс один удар своєю правою рукою в обличчя ОСОБА_9 . Водночас від вказаного удару із наданням тілу прискорення ОСОБА_9 втратив рівновагу та впав навзнак, вдарившись при цьому потиличною ділянкою голови до бетонної бруківки, внаслідок чого отримав відкриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеню, субарахноїдального крововиливу, субдурального крововиливу зліва, перелому склепіння черепа справа з переходом на основу черепа крововиливами під оболонки, пневмоцефалії, отогемоліквореї та гематоми тім`яної ділянки справа, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.
5. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дії, спрямовані на заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
6. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 46 КК, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2
ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
7. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачений примирився з потерпілим ОСОБА_9 , повністю відшкодував йому завдані збитки, про що свідчить долучена до матеріалів провадження розписка потерпілого, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК, відповідно до положень ст. 12 КК є нетяжким злочином, а отже існували підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК. Разом з тим, суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні вказаного клопотання сторони захисту, безпідставно вважаючи, що ОСОБА_7 не є таким, що вчинив злочин вперше, оскільки щодо нього у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області з 26 грудня 2017 року перебуває обвинувальний акт. 
8. Також, у касаційній скарзі захисник, посилаючись на положення ч. 1 ст. 434-1 КПК, порушує питання про передачу даного кримінального провадження на розгляд відповідної судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду з метою відступу від висновку, викладеного у постанові ККС ВС від 20 травня 2021 року у справі № 761/12266/19 (провадження № 51-398км21), яким керувався суд апеляційної інстанції, задля забезпечення єдності судової практики та необхідності у роз`ясненні того, що слід вкладати в зміст та обсяг поняття «вчинення кримінального правопорушення вперше згідно зі статтями 45-48 КК та нового, відповідно до ч. 3 ст. 49 КК». 
9. Вважає судові рішення такими, що не відповідають ст. 370 КПК. 
Позиції учасників судового провадження
10. Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу. Прокурор підтримала подану касаційну скаргу частково, просила судові рішення скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Мотиви Суду
11. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
12. Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
13. Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
14. Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
15. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ст. 128 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
16. Водночас у касаційній скарзі сторона захисту стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на те, що суди попередніх інстанцій мали усі підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК, проте не зробили цього та не застосували закон який підлягав застосуванню.
17. Статтею 46 КК передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
18. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
19. Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. 
20. Як убачається з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції сторона захисту звернулася з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. Обґрунтовуючи своє клопотання, захисник зазначив, що обвинувачений, який раніше не судимий, вчинив вперше кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК є нетяжким злочином, в ході судового розгляду примирився з потерпілим ОСОБА_9 , відшкодував йому завдані збитки, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст. 46 КК, для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. 
21. Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 підтримали подане стороною захисту клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК та закриття кримінального провадження. Зокрема, у судовому засіданні 09 квітня 2025 року представник потерпілого зазначив про обґрунтованість такого клопотання, вказавши на наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений примирився з потерпілим, згоду було досягнуто без будь-якого примусу та інших негативних факторів, з огляду на що його довіритель, який також був присутній у судовому засіданні, підтримує подане клопотання та вважає, що є законні підстави для його задоволення.
22. Місцевий суд, розглянувши клопотання сторони захисту, встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 примирився з потерпілим ОСОБА_9 , відшкодував добровільно і у повному обсязі завдану шкоду, потерпілий претензій до обвинуваченого не має. Разом з тим, вирішуючи питання про те, чи має місце у цьому випадку вчинення кримінального правопорушення вперше, враховуючи, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , розгляд по даній справі не завершено, провадження не закрито, судимість не знята і не погашена, суд вважав, що ОСОБА_7 не може вважатися особою, що вчинила вперше кримінальне правопорушення та дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту, з яким погодився і суд апеляційної інстанції. 
23. Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій та вважає слушними доводи сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на таке.
24. Так, за правовим змістом ст. 46 КК, передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. 
25. Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
26. Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
27. Такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК). 
28. Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду, який, в свою чергу, може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
29. Факт перебування на розгляді в Херсонському міському суді Херсонської області обвинувального акта відносно ОСОБА_7 може мати місце, проте, враховуючи конституційно закріплену презумцію невинуватості, за відсутністю відповідного судового рішення, не вказує на доведеність вчинення злочину ОСОБА_7 , а тому висновки судів попередніх інстанцій про те, що його особа не може вважатися такою, що вчинила вперше кримінальне правопорушення не ґрунтуються на положеннях національного законодавства.
30. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, оскільки він уперше вчинив необережний нетяжкий злочин, примирився з потерпілим та повністю відшкодував йому шкоду.
31. Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
32. Згідно зі ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
33. Щодо клопотання захисника про передачу даного кримінального провадження на розгляд відповідної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки у постанові ККС ВС від 20 травня 2021 року у справі № 761/12266/19 (провадження № 51-398км21) вирішувалось питання застосування ст. 46 КК при ідеальній/реальній сукупності злочинів, колегія суддів висновків не робила, а тому вказане рішення не є релевантним. 
34. Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
На підставі ст. 46 КК звільнити  ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого
ст. 128 КК у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3