Справа № 202/5791/26
Провадження № 2-о/202/195/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі головуючого судді Доценко С.І., секретаря судового засідання Тарасової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2026 року заявник звернулася із зазначеною заявою про встановлення факту смерті на окупованій території батька заявника, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Шахтарськ, Донецької області.
В обґрунтування заяви заявник посилається на те, батько заявниці — ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікарні, в м. Шахтарськ, що знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області, у віці 87 років.
На підтвердження родинних зв`язків, а саме того факту, що ОСОБА_2 – батько заявниці, вказала, що надає суду копію мого свідоцтва про народження та копію довідки про укладання шлюбу, після укладання якого заявниця змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».
Шахтарська центральна клінічна лікарня видала медичне свідоцтво про смерть Серія 21 № 213100003 від 09 січня 2026 року, на підставі якого Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Управління ЗАЦС Донецької Народної Республіки видано довідку про смерть № С-00909 від 27 лютого 2026 року та Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , від 21 травня 2026 року.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» та згідно з Указом Президента України №32/2019 від 07 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» м. Шахтарськ Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Після переїзду до м. Дніпро заявниця звернулася до Індустріального відділу ДРАЦС у м. Дніпро Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України для того, щоб зареєструвати смерть батька. Але отримала усну відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки подала медичне свідоцтво про смерть від 09 січня 2026 року Серія 21 №213100003 видане Шахтарською центральна клінічна лікарня міста, що знаходиться на тимчасово окупованій території. 
Зареєструвати смерть батька на території України у встановленому законом порядку не може. Довідка та свідоцтва про смерть, видані окупаційною владою на непідконтрольній території, не визнаються державою Україна та не можуть бути підставою для реєстрації смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану у загальному порядку. 
Оскільки смерть ОСОБА_2 настала на тимчасово окупованій території, об`єктивно неможливо отримати медичне свідоцтво про смерть встановленого українського зразка (форма № 106/0), що є єдиною підставою для позасудової реєстрації смерті.
Тому звернення до суду є єдиним ефективним способом захисту її прав. 
Встановлення факту смерті батька необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті та реалізації своїх цивільних і спадкових прав.
У зв`язку із наведеним, заявник просить:
- встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уроженця м. Шахтарськ, Донецької області Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті Україна, м. Шахтарськ, Донецька область.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 11.06.2026 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку окремого провадження.
В судове засідання заявник, представник заявника не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. 
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши надані заявником докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що заявник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження заявника, серія НОМЕР_3 від 10 жовтня 1969 року, актовий запис про народження №2127.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , від 21 травня 2026 року, видане Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Управління ЗАЦС Донецької Народної Республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шахтарськ, Донецької області, про що складено запис про смерть № 170269930000500297007 органами влади на окупованій території.
Згідно довідки про смерть № С-00909 від 27 лютого 2026 року, виданої Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану Управління ЗАЦС Донецької Народної Республіки, причина смерті ОСОБА_2 – інтоксикація, розлитий гнійний перетоніт, лівостороння пахово-мошонкова грижа з гангреною підвздошної кишки.
Також факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджено фотографією пам`ятника померлому ОСОБА_2 .
У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
На підставі статті 317 ЦПК України, 1. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. 2. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. 3. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. 4. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 5. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.
Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», 1. Тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. 2. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
На підставі статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», 1. Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, крім іншого: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Згідно Указу Президента України “Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях” від 7 лютого 2019 року № 32/2019, місто Шахтарськ, Донецької області до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях.
На підставі статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» 1. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Судом встановлено, що зазначене місце смерті ОСОБА_2 , а саме м. Шахтарськ, Донецької обл., є тимчасово окупованою територією Украіїни відповідно Указу Президента України “Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях” від 7 лютого 2019 року № 32/2019, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а орган, що видав свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , створений не в порядку, передбаченому Законом України, а тому вказаний орган є незаконним, а свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАЦС Донецької Народної Республіки є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.
Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
В той же час, Верховний Суд України у своєму листі № 985/0/208-21 від 22 квітня 2021 року надав такі роз`яснення, а саме, що від осіб, які звертаються до суду про встановлення відповідного факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, подання письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не вимагається. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Під час оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. 
Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Розглядаючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.
Проведення державної реєстрації смерті батька заявника є неможливим в Україні, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті ОСОБА_2 .
Отже, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації смерті в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян України та реалізації своїх цивільних та спадкових прав. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС.
За наведених вище обставин, враховуючи надані заявником докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт смерті особи на окупованій території України і нею доведено, що встановлення цього факту впливає на її права, а тому заява підлягає задоволенню.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 6-10, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-268, 272, 273, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву  ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в місті Шахтарськ, Донецької області (причина смерті: інтоксикація)
Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 11 червня 2026 року.

Суддя        С.  І.  Доценко