ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2026 р.	 	Справа № 916/3936/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
за позовом: Заступника керівника Подільської окружної прокуратури (66302, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 10; код ЄДРПОУ 0352855232) в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська обл., Подільський р-н, м. Подільськ, пр-т Шевченка, 2; код ЄДРПОУ 033909986),
до відповідача-1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),
до відповідача-2: Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” (66352, Одеська обл., Подільський р-н, с. Липецьке, вул. Молодіжна, 7; код ЄДРПОУ 31541575), 
про застосування наслідків нікчемності договору оренди та суборенди земельної ділянки та зобов`язання її повернути. 
За участю представників сторін:
від прокуратури – прокурор Савицький Д.С.;
від позивача – не з`явився;
від відповідача-1 – ОСОБА_1 ; адвокат Тіора Ю.П., ордер серія ВН № 1685163 від 31.03.2026;
від відповідача-2 – не з`явився.
Обставини справи.
Заступник керівника Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА”, в якій просить:
- Застосувати наслідки нікчемності договору оренди земельної ділянки площею 23,00 га, кадастровий номер 5122984200:01:001:0477 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 30.03.2015 між Головним управлінням Держземагенства в Одеській області (код ЄДРПОУ 38296300) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: зобов`язати ОСОБА_2 повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477;
- Припинити володіння правом оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом скасування його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер запису про інше речове право: 9659216 від 13.05.2015);
- Застосувати наслідки нікчемності договору суборенди земельної ділянки площею 23,00 га, кадастровий номер 5122984200:01:001:0477 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 10.11.2022 між ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та селянським (фермерським) господарством “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575), а саме: зобов`язати селянським (фермерським) господарством “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575) повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477;
- Припинити володіння правом суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 за СФГ “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575), шляхом скасування його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер запису про інше речове право: 49096313 від 26.01.2023).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 справу № 916/3936/25 передано на розгляду судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури (вх. № 4041/25 від 25.09.2025) залишено без руху.
Ухвалою суду від 13.10.2025 прийнято позовну заяву заступника керівника Подільської окружної прокуратури до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3936/25. Справу № 916/3936/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.11.2025 о 12:30 год. 
29 жовтня 2025 року на електронну адресу Господарського суду Одеської області від Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” надійшов відзив на позовну заяву.
Вказаний відзив на позовну заяву суд залишив без розгляду, у зв`язку з відсутністю кваліфікованого електронного підпису (КЕП).
30 жовтня 2025 року на електронну адресу Господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 зазначає, що ним право оренди земельної ділянки було отримано у відповідності до ст. 134 Земельного Кодексу України (земельна ділянка була передана органом місцевого самоврядування як громадянину України для ведення фермерського господарства один раз). Крім того при створенні СФГ «ВЕСНА» 17 листопада 2001 року засновником ОСОБА_3 засновано статутний фонд господарства у вигляді земельної ділянки площею 2 гектара, який належав їй на праві приватної власності (земельний паті).
Відповідач-1, як засновник одного часу ФГ «Ветал» (в той час ділянка використовувалася на умовах однорічної оренди) та співзасновником потім СФГ «Весна» з 2015 року - завжди своєчасно та в повному обсязі сплачувалась орендна плата державі, використовувалась земельна ділянка у відповідності до її цільового призначення та умов договору оренди, дотримувалися та дотримуються вимоги чинного земельного законодавства України.
Враховуючи викладене, підстави для застосування наслідків нікчемності договору оренди № 023 від 30.03.2015 та договору суборенди б/н від 10.11.2022 відсутні.
Вказаний відзив ОСОБА_1 на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
07 листопада 2025 року до суду від заступника керівника Подільської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування вказаної відповіді на відзив прокурор зазначає, що земельна ділянка загальною площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 для ведення фермерського господарства, яку було передано ОСОБА_1 в оренду 30.03.2015 для ведення фермерського господарства отримана останнім всупереч вимогам законодавства України.
ОСОБА_1 , після укладення договору оренди земельної ділянки від 24.02.2011, площею 23,00 га для ведення фермерського господарства на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, яку отримано у позаконкурентний спосіб, створено ФГ «Ветал» (код ЄДРПОУ 36994545), дата реєстрації 01.03.2011.
Згідно протоколу № 1 від 20.01.2012 зборів засновників фермерських господарств ФГ «ВЕТАЛ» код ЄДРПОУ 36994545 приєднано до ФГ «ВЕСНА» код ЄДРПОУ 31541575, засновниками якого стали в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
Того ж дня, ОСОБА_1 до Котовської районної державної адміністрації скеровано лист про відмову від оренди земельної ділянки площею 23,00 га, у зв`язку з приєднанням ФГ «ВЕТАЛ» до ФГ «ВЕСНА».
На підставі зазначеного, Котовською районною державною адміністрацією розпорядженням від 25.01.2012 № 78/12 прийнято рішення про втрату чинності розпорядження від 15.03.2011 № 252/11 «Про надання в оренду земельної ділянки на території Липецької сільської ради» та розірвання з ФГ «ВЕТАЛ» договору оренди земельної ділянки від 18.03.2011
У подальшому, наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою та повторно у позаконкурентний спосіб надано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області (за межами населеного пункту)
Наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» незаконно надано ОСОБА_1 у позаконкурентний спосіб в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, яким вже було використано своє право на отримання у позаконкурентний спосіб в оренду земельної ділянки.
Твердження відповідачів, що Грабованом В.Г. використано своє право на отримання земельної ділянки в оренду у позаконкурентний спосіб один раз, не відповідає дійсності
Відповідачами у відзиві на позовну заяву зазначено, що Грабованом В.Г. та СФГ «Весна» своєчасно та в повному обсязі сплачувалась орендна плата та використовувалась земельна ділянка у відповідності до її цільового призначення, проте зазначене не є предметом позову та окружною прокуратурою вказані питання у позовній заяві не порушувались
Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 11.11.2025 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 09.12.2025 о 11:20 год.
17 листопада 2025 року до суду від Грабован В.Г. надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Вказані заперечення на відповідь на відзив суд залишив без розгляду, оскільки до нього не додано доказів надсилання іншим сторонам та прокурору. 
17 листопада 2025 року до суду від Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” надійшли заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування вказаних заперечень відповідач-2 зазначає, що розпорядженням Котовської РДА від 11.03.2011 № 243/11 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки» надано дозвіл ФГ «ВЕТАЛ» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення, які перебували у запасі для ведення сільськогосподарського виробництва загальною площею 23 га для ведення фермерського господарства на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області на умовах оренди терміном на 49 років. В подальшому з метою раціонального використання трудових, матеріальних ресурсів та техніки ФГ «ВЕТАЛ» ліквідовано шляхом приеднаня до СФГ «ВЕСНА», засновниками якого стали подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У відповіді на відзив прокурор вказав, що Грабован ВГ (фізична особа) скерував лист про відмову від оренди земельної ділянки площею 23 га, проте лист про відмову підписував голова ФГ «ВЕТАЛ» Грабован В.Г. (на той час - юридична особа). Від оренди вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 як фізична особа не відмовлявся до сьогодення. Акту прийома передачі ділянки від Держави до фізичної чи то юридичної особи Грабован В.Г. в період від отримання дозволу РДА на виготовлення технічної документації до її держрегістрації не існує.
Право користування вказаною ділянкою за Грабован В.Г. 13 травня 2015 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто оформлено відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Вказані заперечення відповідача-2 на відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
09 грудня 2025 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 09.12.2025 постановлено провести підготовче провадження у справі № 916/3936/25 впродовж розумного строку. Призначено підготовче засідання у справі на 13.01.2025 об 11:30 год. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 13.01.2026 об 11:30 год.
Ухвалою від 13.01.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/3936/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2026 о 15:40 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 10.02.2026 о 15:40 год.
15 січня 2026 року до суду від Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Вказані заперечення на відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
15 січня 2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Вказані заперечення на відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 10.02.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 14:10 год. 24.03.2026.
Ухвалою від 10.02.2026 повідомлено Подільську міську раду Подільського району Одеської області та Селянське (фермерське) господарство “ВЕСНА”, що наступне судове засідання у справі № 916/3936/25 призначено на 24.03.2026 о 14:10 год. 
У судовому засіданні 24.03.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 14:10 год. 16.04.2026.
Ухвалою суду від 24.03.2026 повідомлено Подільську міську раду Подільського району Одеської області, що наступне судове засідання у справі № 916/3936/25 призначено на 16.04.2026 о 15:00 год.
16 квітня 2026 року до суду від заступника керівника Подільської окружної прокуратури надійшла заява з додатком.
Вказану заяву додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 16.04.2026 суд оголосив перерву в засіданні суду до 16:50 год. 30.04.2026.
Ухвалою суду від 16.04.2026 повідомлено Подільську міську раду Подільського району Одеської області та Селянське (фермерське) господарство “ВЕСНА, що наступне судове засідання у справі № 916/3936/25 призначено на 30.04.2026 о 16:50 год.
20 квітня 2026 року до суду від Подільської міської ради Подільського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Вказану заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
30 квітня 2026 року до суду від Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” надійшла заява про долучення доказів. 
Вказану заяву з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
30 квітня 2026 року до суду від Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” надійшли пояснення. 
Вказані пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання 30.04.2026 не з`явився.
Представник відповідача-2 у судове засідання 30.04.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Прокурор у судовому засіданні 30.04.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. 
Представник відповідача-1 у судовому засіданні 30.04.2026 надав пояснення, в яких позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у заявах по суті справи.
У судовому засіданні 30.04.2026 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено присутніх учасників справи про час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-1, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 10 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Котовської районної державної адміністрації із заявою щодо надання йому в тимчасову оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку площею 23,00 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Котовського району за межами населеного пункту та 03.03.2011 із заявою про виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення даної земельної ділянки у довгострокову оренду на 49 років.
Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 22.02.2011 № 199/11 «Про надання в оренду земельної ділянки на території Липецької сільської ради» передано ОСОБА_1 у короткострокову оренду терміном на 1 рік земельну ділянку площею 23,00 га (рілля), із земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність або користування, і перебувають у запасі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради.
На підставі даного розпорядження, між Котовською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Липецької сільської ради загальною площею 23,00 га, строком на 1 рік.
Отримавши в оренду зазначену земельну ділянку Грабован В.Г. 07.02.2011 створив фермерське господарство «ВЕТАЛ» код ЄДРПОУ 36994545, яке зареєстровано 01.03.2011.
Розпорядженням Котовської районної державної адміністрації від 11.03.2011 № 243/11 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» надано дозвіл фермерському господарству «ВЕТАЛ» в особі ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення, загальною площею 23,00 га для ведення фермерського господарства на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області на умовах оренди терміном на 49 років.
Надалі, на підставі заяви ОСОБА_1 . Котовською районною державною адміністрацією розпорядженням від 15.03.2011 № 252/11 передано ФГ «ВЕТАЛ» в особі ОСОБА_1 вказану земельну ділянку у короткострокову оренду терміном на 1 рік.
У подальшому, 03.01.2012 ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення діяльності фермерського господарства «ВЕТАЛ», шляхом його ліквідації.
Згідно протоколу № 1 від 20.01.2012 зборів засновників фермерських господарств ФГ «ВЕТАЛ» приєднано до ФГ «ВЕСНА», засновниками якого стали в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Того ж дня, ОСОБА_1 до Котовської районної державної адміністрації скеровано лист про відмову від оренди земельної ділянки площею 23 га, у зв`язку з приєднанням ФГ «ВЕТАЛ» до ФГ «ВЕСНА».
На підставі зазначеного, Котовською районною державною адміністрацією розпорядженням від 25.01.2012 № 78/12 прийнято рішення про втрату чинності розпорядження від 15.03.2011 № 252/11 «Про надання в оренду земельної ділянки на території Липецької сільської ради» та розірвання з ФГ «ВЕТАЛ» договору оренди земельної ділянки від 18.03.2011.
У подальшому, наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області (за межами населеного пункту).
На підставі зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагентства в Одеській області та Грабованом В.Г. 30.03.2015 укладено договір оренди землі № 023, відповідно до якого ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 площею 23,00 га. 
Право користування вказаною земельною ділянкою за ОСОБА_1 13.05.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер запису про інше речове право: 9659216).
При цьому, за договором суборенди землі від 10.11.2022 ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку, з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477, передано в суборенду фермерському господарству «ВЕСНА».
Прокурор зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-7954/13-18-СГ від 21.12.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», за актом приймання-передачі ГУ Держгеокадастру в Одеській області передано у комунальну власність Куяльницької сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477, площею 23 га, яку в подальшому, рішенням Куяльницької сільської ради від 24.12.2020 № 265-VIII «Про передачу майна комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області в комунальну власність Подільської міської ради Одеської області» передано у комунальну власність Подільської міської ради, про що 23.11.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Подільської міської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідний запис (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер відомостей про речове право: 45283247).
Тобто, власником вказаного майна є Подільська міська рада Подільського району Одеської області.
Прокурор вказує, що на підставі вищезазначеного слідує, що Грабованом В.Г. було використано своє право на отримання у позаконкурентний спосіб в оренду земельну ділянку для створення фермерського господарства, яке він створив 07.02.2011 та зареєстрував 01.03.2011.
Тим самим, земельна ділянка загальною площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 для ведення фермерського господарства, яку було передано ОСОБА_1 в оренду 30.03.2015 для ведення фермерського господарства отримана останнім всупереч вимогам законодавства України.
Дані обставини стали підставою для звернення прокурора з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Заступника керівника Подільської окружної прокуратури підлягають задоволенню, з таких підстав.
Щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави.
Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійснені загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності, та господарювання тощо.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. 
Як вбачається з п. 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).
Згідно зі ст. 13 Конституції України, ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1 Земельного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 14 Конституції України).
Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Незаконне розпорядження землею ослаблює економічні основи органів виконавчої влади, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.
В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Грабованом В.Г. вищевказаних вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у користування останньому та СФГ «Весна» земельної ділянки загальною площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477, чим порушено інтереси Подільської територіальної громади та підривається авторитет держави в особі органів місцевого самоврядування, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.
В свою чергу, як зазначалось вище, наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 15-7954/13-18-СГ від 21.12.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», за актом приймання-передачі ГУ Держгеокадастру в Одеській області передано у комунальну власність Куяльницької сільської ради земельну ділянку з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477, площею 23,00 га яку в подальшому, рішенням Куяльницької сільської ради від 24.12.2020 № 265-VIII «Про передачу майна комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області в комунальну власність Подільської міської ради Одеської області» передано у комунальну власність Подільської міської ради, про що 23.11.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Подільської міської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідний запис.
Тобто, оспорювана земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади в особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області. 
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальна громада міста через утворені нею органи місцевого самоврядування управляє майном, що є в комунальній власності; затверджує бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролює їх виконання. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.
Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
За вимогами п.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. 
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про надання земельної ділянки у власність вирішується на пленарному засіданні ради — сесії.
Частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 7 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. 
Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.
Отже, рішення органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або у користування має втілювати волевиявлення власника землі і реалізується у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України.
Натомість дії Котовської районної державної адміністрації були спрямовані на передачу у користування земельної ділянки без проведення земельних торгів, а отже з порушенням вимог чинного законодавства, а тому існують всі правові підстави для відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення спірної земельної ділянки.
Крім того, поновлення інтересів громади щодо земельної ділянки, щодо якої укладено нікчемний правочин безумовно становить суспільний інтерес, оскільки, у зв`язку з його укладенням територіальна громада позбавлена можливості визначити користувача, який запропонував би найкращі умови, у порівнянні з іншими учасниками у тому числі шляхом пропозиції найбільшого розміру орендної плати, що позбавило територіальну громаду Подільської міської ради значних надходжень до бюджету та призвело до порушення вимог діючого законодавства.
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з цим позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання – доступу Українського народу до земель сільськогосподарського призначення. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення прав Українського народу на землю.
Таким чином, Подільська міська рада є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах. 
За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави або робить це неналежно.
При цьому вжиттю прокурором заходів представницького характеру повинна передувати процедура встановлення підстав для цього, зокрема, повідомлення уповноваженого органу про факти можливого порушення інтересів держави з наданням йому розумного строку для самостійного вжиття заходів на захист інтересів держави.
У зв`язку із викладеним, із метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, а також надання органу можливості самостійно звернутися до суду для захисту інтересів держави, Подільською окружною прокуратурою листом від 28.08.2025 за №61-5569вих-25 повідомлено Подільську міську раду про виявлені факти порушень. 
Однак, Подільською міською радою Подільського району Одеської області у листі від 09.09.2025 № 07-7-139/3621 повідомлено, що підстави для вжиття заходів міською радою відсутні, так як до компетенції Подільської міської ради не належить перевірка рішень прийнятих іншими органами місцевого самоврядування та державними органами щодо надання в оренду земельних ділянок, а також з`ясування підстав і умов їх надання. 
Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 установлено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18. 
19 вересня 2025 року прокурор в порядку ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” направив Подільській міській раді Подільського району Одеської області відповідне повідомлення та 25.09.2025 звернувся до суду із цим позовом.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у даному випадку прокурором підтверджені підстави для представництва інтересів держави особі Подільської міської ради Подільського району Одеської області і дотримано передбачений ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” порядок реалізації такого захисту.
Щодо законності отримання земельної ділянки у користування для ведення фермерського господарства. 
Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності набувається громадянами та юридичними особами за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 1 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст. 134 цього Кодексу, відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент передачі оскаржуваних земельних ділянок). 
Спеціальним законом, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України є Закон України «Про фермерське господарство». 
Зокрема, питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для ведення фермерських господарств, регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». 
Частинами 1, 2 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, що діяла на час надання дозволу) передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Відповідно до ст. 2 даного Закону (в редакції, що діяла на час надання дозволу) відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. 
Згідно ст. 8 вказаного Закону, після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.
Як вже було зазначено судом, Грабованом В.Г. після укладення договору оренди земельної ділянки від 24.02.2011, площею 23,00 га для ведення фермерського господарства на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, яку отримано у позаконкурентний спосіб, створено ФГ «Ветал» (код ЄДРПОУ 36994545), дата реєстрації 01.03.2011. 
Надалі, 03.01.2012 ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення діяльності фермерського господарства «ВЕТАЛ», шляхом його ліквідації.
Згідно протоколу № 1 від 20.01.2012 зборів засновників фермерських господарств ФГ «ВЕТАЛ» код ЄДРПОУ 36994545 приєднано до ФГ «ВЕСНА» код ЄДРПОУ 31541575, засновниками якого стали в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Того ж дня, ОСОБА_1 до Котовської районної державної адміністрації скеровано лист про відмову від оренди земельної ділянки площею 23,00 га, у зв`язку з приєднанням ФГ «ВЕТАЛ» до ФГ «ВЕСНА».
На підставі зазначеного, Котовською районною державною адміністрацією розпорядженням від 25.01.2012 № 78/12 прийнято рішення про втрату чинності розпорядження від 15.03.2011 № 252/11 «Про надання в оренду земельної ділянки на території Липецької сільської ради» та розірвання з ФГ «ВЕТАЛ» договору оренди земельної ділянки від 18.03.2011.
У подальшому, наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою та повторно у позаконкурентний спосіб надано ОСОБА_1 в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області (за межами населеного пункту).
Тобто, наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» незаконно надано ОСОБА_1 у позаконкурентний спосіб в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області, яким вже було використано своє право на отримання у позаконкурентний спосіб в оренду земельної ділянки.
Верховним Судом зауважено, що позивач у межах розгляду справи може посилатись, зокрема, на незаконність наказу без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19). Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18).
Аналогічно Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 сформувала висновок, що позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність наказів ГУ Держгеокадастру без заявлення вимог про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення, за умови їх невідповідності закону, не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані.
Проте, у п. 9.47 постанови від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її в мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 109)).
Разом з тим, у постанові Великої Палати від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що договірні правовідносини виникають з моменту укладення сторонами договору оренди. Цей момент не пов`язується з моментом видання наказу про передання в оренду земельної ділянки. Отже, такий наказ не є правовстановлюючим документом, а вимога про визнання його незаконним не відповідає належному способу захисту (п.88 постанови).
За результатами аналізу даних обставин та норм Закону суд погоджується з твердженнями прокурора, що наказ Головного управління Держземагенства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у користування», яким затверджено проект землеустрою та надано Грабовану В.Г. в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 23 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, розташовану на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області (за межами населеного пункту) є незаконним, так як відповідачем-1 вже було використано своє право на отримання у позаконкурентний спосіб в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.
Водночас, Подільською окружною прокуратурою не заявляються позовні вимоги про визнання незаконним та його скасування, у зв`язку з тим, що вказане рішення реалізовано, і в силу своєї невідповідності закону воно не тягне тих наслідків, на які спрямовано.
Так, вищевказаний наказ Головного управління Держземагенства в Одеській області прийнято за результатом розробки проекту землеустрою земельної ділянки для відведення у довгострокову оренду у позаконкурентний спосіб.
Проте, Грабован В.Г. на цей час уже використав своє право на отримання земельної ділянки для фермерського господарства у позаконкурентний спосіб, що є незаконним. 
Більш того, вищевказаний наказ вичерпав свою дію у зв`язку з укладанням договору оренди, тому вимога про визнання його незаконним не відповідає належному способу захисту.
Враховуючи вказане не ставиться питання про скасування та визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства в Одеській області № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015.
Щодо нікчемності договору оренди землі № 023 від 30.03.2015 та суборенди б/н від 10.11.2022.
Як вже зазначалось, наказ ГУ Держкомзему № 15-516/14-15-СГ від 30.03.2015 є незаконними, отже договір оренди за №023 від 30.03.2015, який укладений на його виконання є нікчемним, оскільки укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння і використання земельної ділянки комунальної власності. Близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц та від 20.07.2022 зі справи № 923/196/20.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).
Так, за змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).
Частинами 1, 2 ст. 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а з вимогою про застосування наслідків недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю. Для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові (постанова Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 916/2319/22).
Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.
Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. 
Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Неконкурентне надання землі у користування не відповідає зазначеним принципам. 
Подібну позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16.
Порушення встановленого наведеними вище нормами земельного законодавства порядку формування земельної ділянки з метою оформлення права користування нею в обхід встановленої законом процедури очевидно свідчить про незаконність оспорюваних рішень Ради, які в цілому є складовими процедури формування земельної ділянки.
У свою чергу, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини першої, другої статті 228 ЦК України).
Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.
При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
З огляду на зазначене публічний порядок – це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.
Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 19.01.2022 у справі № 910/599/21.
Крім того, нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. 
Зазначене дає змогу констатувати, що створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи. 
Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.
Такий правовий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 7.7-7.8 постанови). 
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19 зазначила, що земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи: 1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства; 2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці. 
Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства. 
Хоча, як зазначалося вище, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. 
Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі (пункти 6.36-6.38 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19). 
Так, передача громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства здійснюється без проведення земельних торгів (аукціону) тоді, коли земельна ділянка надається громадянину, який виявив бажання займатися фермерським господарством саме для створення цього господарства як юридичної особи і реєстрації його в установленому законом порядку, а не для розширення вже існуючого фермерського господарства. 
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц. 
Обов`язок забезпечувати використання земельної ділянки за визначеним видом цільового призначення (видом використання), а саме: «для ведення фермерського господарства» стосується безпосередньо та виключно орендаря за договором оренди землі, та навіть за наявності у договорі оренди землі права на передачу земельної ділянки в суборенду, дотримання такого обов`язку та у будь-якому разі порушується, навіть якщо вид використання та цільове призначення земельної ділянки за договором суборенди не змінюються. 
Наслідком невиконання орендарем обов`язку щодо використання земельної ділянок за призначенням (видом цільового призначення/видом використання) стало отримання юридичною особою земельних ділянок наданих громадянину для створення та ведення фермерського господарства, які воно могло б отримати лише на конкурсній основі (за результатами аукціону).
Приймаючи до уваги, що згідно ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець, відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Закону має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, Верховний Суд у справі № 905/5/21 від 16.01.2024 дійшов висновку, що передача відповідачем земельної ділянки в суборенду поза конкурсною процедурою призвела, до порушення правового режиму використання земельної ділянки за межами дозволеної діяльності «для ведення фермерського господарства», яку може (повинен) здійснювати орендар у відповідності до визначеної договором категорії та виду використання земельної ділянки.
Аналогічне рішення викладено в Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.04.2019 по справі № 525/1225/15-ц вказала, що: «З урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. 
Суд погоджується з доводами прокурора, що після укладення 30.03.2015 договору оренди за № 023 земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 та його державної реєстрації, ОСОБА_1 мав на меті не створення нового фермерського господарства, а розширення земельного банку СФГ «ВЕСНА», де він є співзасновником, з метою обходу обов`язкової процедури – земельних торгів, інше фермерське господарство не створив, та у 2022 році передав зазначену земельну ділянку в суборенду своєму СФГ «ВЕСНА», співзасновником якого він є після об`єднання фермерських господарств.
Із наведеного слідує, що якщо існує зловживання громадянином такими пільговими умовами, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен не допустити надання йому земельної ділянки на пільговій (позаконкурентній) основі, однак якщо і орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування не перешкоджає такому зловживанню, то ці особи (громадянин та відповідний орган) створюють незаконні передумови для отримання громадянином земельної ділянки на пільговій (позаконкурентній) основі, а правочин, укладений за наслідками таких діянь, спрямований на отримання земельної ділянки без дотримання конкурентних засад, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, то він відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України є нікчемним.
Таким чином, оскільки оспорюваний договір оренди від 30.03.2015 за № 023 за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним (близькі за змістом висновки щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц та від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, постановах Верховного Суду від 24.01.2024 у справі 916/1022/23, від 09.08.2023 у справі № 922/1832/19 та від 04.10.23 у справі № 916/2319/22).
Спірні договори оренди за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 Земельного кодексу України, укладені без дотримання конкурентних засад, а отже спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками комунальної власності, такі договори згідно з частинами 1 та 2 ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемними.
Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постанові від 01.02.2023 у справі № 911/1838/20 за наслідками розгляду спору, що виник з подібних правовідносин.
Отже, вбачається, що договір оренди від 30.03.2015 за № 023 є нікчемним правочином, оскільки укладений у позаконкурентний спосіб, у зв`язку із цим, визнання його недійсним не вимагається.
Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1 не набув права оренди на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 на визначених законом підставах, як того вимагають статті 7, 12 Закону України «Про фермерські господарства» та статті 116, 121, 123, 134 ЗК України, а отже, не мав права розпоряджатись нею, то вчинені в подальшому на його підставі правочини не породжують у його сторін прав на ці земельні ділянки, у т.ч. передавати у суборенду CФГ «Весна».
У силу принципу Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet («Ніхто не може передати більше прав, ніж має сам»), у даному випадку не виникає право власності й у майбутніх набувачів. 
Таким чином, договір суборенди б/н від 10.11.2022, укладений між ОСОБА_1 та CФГ «Весна» як похідний, та такий що направлений на незаконне отримання земельної ділянки у користування у позаконкурентний спосіб є також нікчемним.
Щодо припинення права користування (оренди) ОСОБА_1 та суборенди СФГ «Весна» земельною ділянкою площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477.
Як вже зазначалось, 13.05.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис 9659216 щодо реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 за ОСОБА_1 . 
Підставою для державної реєстрації іншого речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку зазначено договір оренди землі від 30.03.2015 за № 023 укладений між Головним управлінням Держземагентства в Одеській області та ОСОБА_1 .
В подальшому, 26.01.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис 49096313 щодо реєстрації права суборенди на вказану земельну ділянку за CФГ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Підставою для державної реєстрації іншого речового права за CФГ «Весна» на земельну ділянку зазначено договір суборенди земельної ділянки від 10.11.2022 б/н укладений між ОСОБА_1 та CФГ «Весна».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.
Частиною 1 ст. 26 вищевказаного Закону передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 100)). Фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності позивача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності). Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункти 6.43, 6.44) та у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 916/959/22. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.45) та постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 916/959/22, належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом; судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права; якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт. При цьому відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.28)) судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі.
Аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного Суду від 01.11.2023 у cправі № 910/7987/22.
За таких обставин, оскільки договір оренди земельної ділянки від 30.03.2015 є нікчемним, то визнання його недійсним не потребується. Аналогічно, як похідним є нікчемним й договір суборенди. Водночас, у разі задоволення позову, з метою приведення у відповідність відомостей наявних у Державному реєстрі речових прав, доцільно припинити володіння ОСОБА_1 правом оренди спірної земельної ділянки загальною площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 (номер запису про інше речове право 9659216) та право суборенди СФГ «Весна» на вказану земельну ділянку, як похідне (номер запису 49096313). 
Щодо повернення земельної ділянки.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц констатовано, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (п.7 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч 1, 2 та 4 ст. 202 ЦК України).
Поняття правочину, різновидом якого є договір, і поняття правовідносин, різновидом яких є зобов`язання, нетотожні: правочином є дії, спрямовані на створення юридичних наслідків, а правовідносини - це урегульовані суспільні відносини, змістом яких є права й обов`язки учасників цих відносин (суб`єктів правовідносин). Договірні правовідносини виникають на підставі договору. Останній є юридичним фактом (домовленістю, взаємопов`язаними діями), із яким пов`язане виникнення зобов`язання. Отже, виникнення правовідношення, зокрема зобов`язання, не є тотожним укладенню договору, а поняття «припинення правовідношення» (як спосіб захисту цивільних прав та обов`язків, передбачений п. 7 ч. 2 ст.16 ЦК України) не є тотожним поняттю «припинення договору».
Ураховуючи, що договір оренди земельної ділянки від 30.03.2015 за № 023 та договір суборенди земельної ділянки від 10.11.2022 б/н є нікчемними в силу закону, а їх сторони помилково вважають, що між ними існують права та обов`язки, які виникли на їх підставі та у подальшому планують їх виконувати, суд вважає, що ефективним способом захисту у даному випадку, який дозволить захистити порушені інтереси територіальної громади є вимога про повернення земельної ділянки.
Коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а з вимогою про застосування наслідків недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю. Для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові.
Аналогічну позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 та постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 916/2319/22.
Приймаючи до уваги наведену позицію суду касаційної інстанції та вказане законодавче регулювання, належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади є застосування наслідків нікчемності договору оренди земельної ділянки площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 30.03.2015, укладеного між Головним управлінням Держземагенства в Одеській області та ОСОБА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477.
Крім того, належним та ефективним способом захисту порушеного права територіальної громади також є застосування наслідків нікчемності договору суборенди земельної ділянки площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 10.11.2022, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Весна», зобов`язавши СФГ «Весна» повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477.
Доводи відповідачів, викладені ними у заявах по суті справи в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати прокуратури по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Застосувати наслідки нікчемності договору оренди земельної ділянки площею 23,00 га, кадастровий номер 5122984200:01:001:0477 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 30.03.2015 між Головним управлінням Держземагенства в Одеській області (код ЄДРПОУ 38296300) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме: зобов`язати ОСОБА_2 повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477. 
3. Припинити володіння правом оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом скасування його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер запису про інше речове право: 9659216 від 13.05.2015). 
4. Застосувати наслідки нікчемності договору суборенди земельної ділянки площею 23,00 га, кадастровий номер 5122984200:01:001:0477 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, укладеного 10.11.2022 між ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та селянським (фермерським) господарством “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575), а саме: зобов`язати селянським (фермерським) господарством “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575) повернути Подільській міській раді Подільського району Одеської області земельну ділянку площею 23,00 га з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477. 
5. Припинити володіння правом суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 5122984200:01:001:0477 за СФГ “Весна” (код ЄДРПОУ 31541575), шляхом скасування його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 635760551229, номер запису про інше речове право: 49096313 від 26.01.2023).
6. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4844,80 грн, за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: UA808201720343100002000000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.
6. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства “ВЕСНА” (66352, Одеська обл., Подільський р-н, с. Липецьке, вул. Молодіжна, 7; код ЄДРПОУ 31541575) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4844,80 грн, за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: UA808201720343100002000000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.
7. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повне рішення складено 11.05.2026.

Суддя Нікітенко С.В.