РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 	справа № 580/1961/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.01.2026 №232450003342 про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 з 22.01.2026 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020, із зарахуванням до стажу на пільгових умовах за Списком № 2 періодів роботи з 07.06.2003 до 26.04.2008, з 30.03.2009 до 24.03.2017, з 10.07.2017 до 27.07.2018.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з наявністю відповідного страхового та пільгового стажу й досягненням відповідного віку, проте відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах.
26.03.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що за результатами розгляду наданих позивачем документів встановлено, до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 не зараховано період роботи згідно довідки № 192 від 02.04.2021, оскільки в довідці не вірне посилання на ПКМ України. Страховий стаж позивача на призначення пенсії становить — 21 р. 2 м. 9 д., у тому числі спеціальний стаж за Списком № 2 становить — 7 м. Вважає, що Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України, в межах повноважень покладених на органи Пенсійного фонду України, тому ознаки неправомірності в діях Головного управління відсутні, а твердження позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, а тому не підлягають до задоволення. Просить відмовити у задоволенні позову. 
Відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав.
Ухвалою суду від 09.03.2026 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.
Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта НОМЕР_1 , орган, що видав: 1429.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.05.1994 позивач, зокрема, у спірні періоди: 
23.09.2002 - прийнята на дільницю ОПО сторожем 2 класу тимчасово в ОП ЦЗФ «Комсомольська» Асоціації ФПТП «ДРФЦ» (наказ № 300/к выд 23.09.2002);
07.06.2003 - переведена в основне виробництво машиністом конвеєра (наказ № 198к від 07.06.2003);
26.04.2008 - звільнена згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 190к від 26.04.2008); 
30.03.2009 - прийнята в основне виробництво машиністом конвеєра 2 розряду в ОП ЦЗФ «Комсомольська» Асоціації ФПТП «ДРФЦ» (наказ № 128к від 30.03.2009);
01.06.2012 - у зв`язку з реорганізацією Асоціації ФПТП «ДРФЦ» переведена на ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» машиністом конвеєра 2 розряду (наказ № 228/к від 01.06.2012);
24.03.2017 - звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 104/к від 24.03.2017);
10.07.2017 - прийнята оператором пульта керування 3 розряду на дільницю вантаження в ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (наказ № 186к від 10.07.2017);
27.07.2018 - звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.04.2021 № 192, виданої ПрАТ «ЦЗФ Мирноградська», позивач працювала повний робочий день на ПрАТ «ЦЗФ Мирноградська» винонувава роботи по збагаченню вугілля:
період з 07.06.2003 по 26.04.2008 за професією, посадою машиніст конвеєра 2 розряду, що передбачено Списком № 2 розділ II. підготовка підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, підрозділ а) робітники код КП 2а підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;
період з 30.03.2009 до 24.03.2017 за професією, посадою машиніст конвеєра 2 розряду, що передбачено Списком № 2 розділ II. підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, підрозділ а) робітники код КП 2а підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36;
період з 10.07.2017 по 27.07.2018 за професією, посадою оператор пульта керування 3 розряду, що передбачено Списком № 2 розділ II. підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, підрозділ а) робітникн код КП 2а підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Вказані у довідці періоди підтверджені наявними в матеріалах справи наказами про атестацію робочих місць № 25 від 11.10.1999, № 339/1 від 15.10.2004, № 427 від 12.10.2009, № 498/1 від 10.10.2014.
22.01.2026 позивач звернулася до територіального органу Пенсйного фонду із заявою про призначення пенсії.
За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуло заяву позивача та 29.01.2026 прийняло рішення № 232450003342 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовило останній у призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, у зв`язку з відсутність необхідного стажу роботи. 
У рішенні відповідач зазначив, що до пільгового стажу роботи позивача за Сп. № 2 не зараховано період роботи згідно довідки № 192 від 02.04.2021, оскільки в довідці не вірне посилання на ПКМ України. Страховий стаж заявника на призначення пенсії становить — 21 р. 2 м. 9 д., у тому числі спеціальний стаж за Сп. № 2 становить — 7 м.
Таке рішення позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Згідно із ст. 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 Порядку №637 доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.
Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 по справі №311/2865/13-а.
Як встановив суд, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 18.05.1994 позивач, зокрема, у спірні періоди: 
23.09.2002 - прийнята на дільницю ОПО сторожем 2 класу тимчасово в ОП ЦЗФ «Комсомольська» Асоціації ФПТП «ДРФЦ» (наказ № 300/к выд 23.09.2002);
07.06.2003 - переведена в основне виробництво машиністом конвеєра (наказ № 198к від 07.06.2003);
26.04.2008 - звільнена згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 190к від 26.04.2008); 
30.03.2009 - прийнята в основне виробництво машиністом конвеєра 2 розряду в ОП ЦЗФ «Комсомольська» Асоціації ФПТП «ДРФЦ» (наказ № 128к від 30.03.2009);
01.06.2012 - у зв`язку з реорганізацією Асоціації ФПТП «ДРФЦ» переведена на ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» машиністом конвеєра 2 розряду (наказ № 228/к від 01.06.2012);
24.03.2017 - звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (наказ № 104/к від 24.03.2017);
10.07.2017 - прийнята оператором пульта керування 3 розряду на дільницю вантаження в ПАТ ЦЗФ «Комсомольська» (наказ № 186к від 10.07.2017);
27.07.2018 - звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків 1 та 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Слід підсумувати, що під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи.
До 01.01.1992 були чинними Список №1 та Список №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, після - списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2003 №36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.
Постановою Кабінету Міністрів від 16.03.2003 №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі II "ПІДГОТОВКА РУД, ЗБАГАЧЕННЯ, ОКУСКУВАННЯ (АГЛОМЕРАЦІЯ, БРИКЕТУВАННЯ, ОГРУДКУВАННЯ), ВИПАЛЮВАННЯ РУД І НЕРУДНИХ КОПАЛИН" підрозділ а) робітники, передбачені, зокрема, професії «машиністи конвеєрів», «оператори пульта керування, зайняті у виробництві обважнювачів брикетів, препаратів і концентратів» (код 2а).
Постановою Кабінету Міністрів від 24.06.2016 №461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі II "ПІДГОТОВКА РУД, ЗБАГАЧЕННЯ, ОКУСКУВАННЯ (АГЛОМЕРАЦІЯ, БРИКЕТУВАННЯ, ОГРУДКУВАННЯ), ВИПАЛЮВАННЯ РУД І НЕРУДНИХ КОПАЛИН" передбачені професії, зокрема, «машиністи конвеєрів», «оператори пульта керування, зайняті у виробництві обважнювачів брикетів, препаратів і концентратів».
Суд зазначає, що відомості про роботу позивача в якості «машиніст конвеєру», «оператор пульта керування» за спірний період містяться в її трудовій книжці, яка, в свою чергу, є основним документом підтвердження трудового стажу робітника.
У спірному рішенні відповідач всупереч приписам чинного законодавства не надав оцінку записам у трудовій книжці, обмежившись лише аналізом довідки про підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 02.04.2021 № 192.
Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача містять всю необхідну інформацію щодо пільгового стажу позивача, що виключає необхідність надання уточнюючих довідок та свідчить про наявність підстав для зарахування цього періоду до пільгового стажу за Списком № 2.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що недоліки довідки про підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за наявності у позивача відповідних записів про її трудову діяльність у її трудовій книжці, не можуть бути підставою для відмови останній у зарахуванні до її пільгового стажу за Списком № 2 спірного періоду роботи.
Крім того, позивачем надано пенсійному органу накази «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці на АП ЦОФ «Комсомольська» № 25 від 11.10.1999, № 339/1 від 15.10.2004, № 427 від 12.10.2009, № 498/1 від 10.10.2014 про атестацію, які підтверджують пільговий характер роботи позивача, зокрема, за спірний період та право на пільгове забезпечення за Списком № 2.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її роботи з 07.06.2003 до 26.04.2008, з 30.03.2009 до 24.03.2017, з 10.07.2017 до 27.07.2018.
Спірним у цій справі є також наявність у позивача права застосування відповідачем при розгляді заяви про призначення пенсії п. «б» ст. 13 Закону № 1788.
До спірних правовідносин суд застосовує норми матеріального права з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові Великої Палати Верховного суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.
Так, 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.
Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058.
Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.
Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.
Крім того, колегія суддів зазначила, що «частиною першою статті 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.
Враховуючи ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.
У спірному випадку є діючими одночасно два закони, котрі відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком № 2 стосовно параметру вікового цензу.
Саме тому слід віддати перевагу у застосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно та безпідставно не застосовано до спірних правовідносин приписи пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII до редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 50 років, страховий стаж становив 21 рік 02 місяці 09 днів (що встановлено Головним управлінням у рішенні від 29.01.2026 № 232450003342), пільговий стаж — 14 років 6 місяців 4 дні (з урахуванням періодів роботи з 07.06.2003 до 26.04.2008, з 30.03.2009 до 24.03.2017, з 10.07.2017 до 27.07.2018 (13 років 11 місяців 04 дні) та зарахованого згідно з рішенням відповідача 2 від 29.01.2026 № 232450003342 спеціального стажу за Списком № 2 — 7 місяців), що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах).
Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Тому відмова Пенсійний фондом позивачу в призначенні пенсії є протиправною.
Таким чином, з метою повного та ефективного захисту і відновлення порушених прав позивачки, окружний суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 29.01.2026 №232450003342 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу на підставі її заяви від 22.01.2026 та зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку з 22.01.2026 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року) із зарахуванням до її пільгового стажу періодів роботи з 07.06.2003 до 26.04.2008, з 30.03.2009 до 24.03.2017, з 10.07.2017 до 27.07.2018.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Щодо заявленої позовної вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, то суд не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи таке.
У випадку, що розглядається, відповідно до матеріалів справи, спірне рішення про відмову в призначення пенсії прийнято саме Головним управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та рішення про відмову приймалось саме цим управлінням.
Отже, заявлені позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Понесені позивачем судові витрати в сумі 1 331,20 грн про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 пропорційно задоволеній частині позову половина суми.
Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.01.2026 № 232450003342 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 20453063) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 22.01.2026 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020) із зарахуванням до її пільгового стажу періодів роботи з 07.06.2003 до 26.04.2008, з 30.03.2009 до 24.03.2017, з 10.07.2017 до 27.07.2018. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО