ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026 м.Дніпро Справа № 908/3267/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 (головуючий в першій інстанції Зінченко Н.Г.)
у справі за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» 
до відповідача: Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» 
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 
У жовтні 2025 року Концерн «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (надалі Концерн «Міські теплові мережі») звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (надалі – УДП «Укрінтеравтосервіс») про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії у розмірі 140869,73 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами укладений договір № 85012201 від 01.11.2020 про надання послуг з постачання теплової енергії до нежитлової будівлі за адресою: м.Запоріжжя, вул.Музична, буд.2А. Вказує, що на виконання умов договору належним чином надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.06.2023, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. Позивач зазначає, що сформував та направив відповідачу відповідні рахунки на оплату в електронній формі, однак відповідач, в порушення умов договору, не здійснив оплату, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 140869,73 грн. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до УДП «Укрінтеравтосервіс» про стягнення коштів відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів фактичного споживання відповідачем теплової енергії у заявлений період. Суд першої інстанції врахував показники лічильника № 7427, які залишались незмінними з січня по вересень 2022 року з різницею 0, з жовтня 2022 року по червень 2023 року з різницею 0. Також суд першої інстанції врахував, що відповідними актами обстежень підтверджено вихід з ладу лічильника ще у листопаді 2022 року та його зняття з експлуатації, а також виконання у червні 2023 року розриву трубопроводів опалення. Суд зазначив, що виставлені позивачем рахунки не містили відомостей про обсяги фактично спожитої теплової енергії, а нарахування здійснювались виключно за умовно-постійною складовою тарифу, яка не є самостійною послугою та не підлягає сплаті за відсутності факту споживання. Суд першої інстанції констатував, що оскільки обов`язок з оплати виникає лише за умови фактичного отримання теплової енергії, підтвердженого показами приладу обліку чи розрахунковим способом, а позивач таких доказів не надав, нарахування та стягнення боргу є необґрунтованим.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі – Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимоги скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з УДП «Укрінтеравтосервіс» на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 140869,73 грн. 
Апелянт вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, зробив висновки, що не відповідають дійсності, та порушив норми матеріального права. Наполягає, що між сторонами діяв договір № 85012201 від 01.11.2020, на виконання якого він безперебійно подавав теплоносій до межі поділу мереж протягом усього опалювального періоду. Апелянт зазначає, що застосування двоставкового тарифу передбачає дві складові: умовно-змінну (плата за фактично спожиту теплову енергію) та умовно-постійну (абонентська плата за приєднане теплове навантаження). Підставою для припинення нарахування умовно-постійної частини є лише факт фізичного від`єднання будівлі від зовнішніх мереж, яке відбулося лише 21.06.2023, що підтверджується актом та рішенням виконкому № 256/3 від 19.04.2023. Апелянт наполягає, що до цього моменту будівля залишалася приєднаною, тому нарахування абонентської плати є правомірним. Апелянт також зазначає, що відповідно до п.11 Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024 № 127, перерахунок за ненадання послуг не здійснюється, якщо плата нараховується за показаннями вузлів комерційного обліку, а факт отримання послуги підтверджується рішеннями виконкому про початок/кінець опалювального сезону. Тобто відповідно до чинного законодавства, що регулює відносини у сфері комунальних послуг, у разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, підставою для припинення проведення нарахувань умовно-постійної частини тарифу на послуги з постачання теплової енергії як абонентської плати за одиницю приєднаного теплового навантаження є лише факт від`єднання будівлі від зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому відповідач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, шляхом доставки до його електронного кабінету ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2026 про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується відповідною довідкою.
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2026 апеляційну скаргу залишено без руху та надано Концерну «Міські теплові мережі» 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, для усунення допущених при поданні апеляційної скарги недоліків.
Концерном «Міські теплові мережі» 09.03.2026 подано до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2026 поновлено Концерну «Міські теплові мережі» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у справі № 908/3267/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у справі № 908/3267/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до УДП «Укрінтеравтосервіс» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; зупинено дію рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у даній справі, а також витребувано з Господарського суду Запорізької області матеріали вказаної справи. 
18.03.2026 матеріали справи № 908/3267/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна УДП «Укрінтеравтосервіс» є правокористувачем окремо розташованої будівлі за адресою: вул.Музична, буд.2А/1 в м.Запоріжжя.
01.11.2020 між Концерном «Міські теплові мережі» (виконавець) та УДП «Укрінтеравтосервіс» (споживач) укладений договір з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії № 85012201, відповідно до п.1 якого виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. 
Згідно п.8 договору, надання послуги здіи?снюється безперервно з урахуванням часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 
Обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показниками вузла комерційного обліку. У разі організації вузла обліку не на межі розділу інженерно-технічних мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням теплових втрат від межі розділу до місця встановлення приладу обліку. Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії обсяг (кількість) спожитої послуги у будинку визначається як сума показників таких вузлів обліку. Одиницею виміру обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал (п.12 договору).
У відповідності з п.14 договору, у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку теплової енергії, до відновлення його роботи або заміни введення комерційного обліку спожитої послуги здійснюється відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315, з урахуванням середнього обсягу споживання теплової енергії протягом попереднього опалювального періоду , а у разі відсутності такої інформації – за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. 
Згідно з п.19 договору, у разі відсутності інформації про показання вузла комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань засобів вимірювальної техніки для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будівлі протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. 
Відповідно до п.21 договору, споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги. 
Ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (п.22 договору). 
Згідно з п.24 договору, виконавець формує та не пізніше 13 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок на оплату послуги. Рахунок надається в електронному вигляді, зокрема за допомогою електронних систем обліку рахунків споживача. 
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п.25 договору). 
Пунктом 30 договору узгоджено, що споживач зокрема зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, що визначені встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені цим договором. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п.п.40, 41 договору).
Згідно з актом приймання в експлуатацію приладів обліку теплової енергії від 30.10.2006 на об`єкті (окремо розташованої будівлі за адресою: вул.Музична, буд.2А/1) встановлено засіб вимірювального приладу (лічильник) № 7427.
Актом обстеження системи теплопостачання та ГВП від 09.09.2022 встановлено показники лічильника: Е=1,19Гкал. Відповідно до акту про зняття приладів обліку з експлуатації від 17.11.2022, останні коректні показники лічильника на 01.11.2022 – 00001,19 Гкал. Також у зазначеному акті зафіксовано: «Прилад обліку тепла № 7427 знятий з експлуатації у зв`язку з відсутністю запчастин, прилад ремонту не підлягає (не вмикається, вихід з ладу мікропроцесорного приладу обчислювача) згідно довідки про непридатність приладу обліку від 17.11.2022».
Згідно з актом обстеження системи теплоспоживання від 21.06.2023, виконано оглядовий розрив трубопроводів опалення та демонтовано запірну арматуру. Прилад обліку теплової енергії № 7427 знятий з експлуатації згідно акту від 17.11.2011 (прилад обліку ремонту не підлягає. Гарячим водопостачанням не користується (відсутня розводка ГВП).
Відповідно до інформації щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за адресою: вул.Музична, 2А/1: інформація щодо спожитої теплової енергії по будинку та по споживачу – у період листопад 2021 року – вересень 2022 року зазначено однакові попередні показники комерційного ПО (приладу обліку) – 2,86 Гкал, що співпадають з поточними - 2,86 Гкал, різниця 0; у період жовтень 2022 року – червень 2023 року зазначено однакові попередні показники комерційного ПО (приладу обліку) – 1,19 Гкал, що співпадають із поточними – 1,19 Гкал, різниця 0. Інформація по нарахуванням споживача: Постачання ТЕ (змінна) загальний обсяг Гкал на прим. – 0, за період листопад 2021 – червень 2023. Аналогічна інформація зазначена у Архіві показників опалення по дог./сп. 85012201 – вул.Музична, 2А/1 – показники лічильника незмінні.
Позивачем були сформовані в електронному вигляді рахунки за надання послуги за договором № 85012201 від 01.11.2020 на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 30.06.2023, а саме: за листопад 2021 року на суму 13928,76 грн, за грудень 2021 року на суму 6454,81 грн, за січень 2022 року на суму 6454,81 грн, за лютий 2022 року на суму 6565,10 грн, за березень 2022 року на суму 6617,35 грн, за квітень 2022 року на суму 6617,35 грн, за травень 2022 року на суму 6829,17 грн, за червень 2022 року на суму 6723,26 грн, за липень 2022 року на суму 6723,26 грн, за серпень 2022 року на суму 6723,26 грн, за вересень 2022 року на суму 6723,26 грн, за жовтень 2022 року на суму 6723,26 грн, за листопад 2022 року на суму 6723,26 грн, за грудень 2022 року на суму 6723,26 грн, за січень 2023 року на суму 6723,26 грн, за лютий 2023 року на суму 6723,26 грн, за березень 2023 року на суму 6723,26 грн, за квітень 2023 року на суму 6723,26 грн, за травень 2023 року на суму 6723,26 грн, за червень 2023 року на суму 6723,26 грн, а всього на загальну суму 140869,73 грн.
Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія – це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання. Ця ж норма Закону дає визначення споживача теплової енергії як фізичної або юридичної особи, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ч.2 ст.714 ЦК України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п.п.20, 23 Правил користування теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ст.20 Закону України «Про теплопостачання»).
Пунктом 32 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 передбачено, що плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. 
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року).
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо, тобто двома ставками.
Перша ставка (умовно-змінні витрати) – це плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) - плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину). Тобто споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує усі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, крім енергоносіїв.
За абз.1 п.19 вищезазначених Правил, надання послуги з постачання теплової енергії, облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у спірний період. 
Апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, та порушив норми матеріального права. Наполягає, що між сторонами діяв договір № 85012201 від 01.11.2020, на виконання якого він безперебійно подавав теплоносій до межі поділу мереж протягом усього опалювального періоду. Апелянт зазначає, що підставою для припинення нарахування умовно-постійної частини плати є лише факт фізичного від`єднання будівлі від зовнішніх мереж, що відбулось у будівлі відповідача лише 21.06.2023. Апелянт наполягає, що до цього моменту будівля залишалася приєднаною, тому нарахування абонентської плати є правомірним. Апелянт також зазначає, що згідно Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024 № 127, у разі застосування двоставкових тарифів на послугу з постачання теплової енергії перерахунку підлягає плата за послугу з постачання теплової енергії, розрахована виходячи лише з умовно-змінної частини тарифу. Крім того, відповідно до п.11 вищезазначеного Порядку, перерахунок не здійснюється, крім інших випадків, у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі споживачам, яким плата за такі послуги нараховується за показаннями вузлів комерційного обліку теплової енергії. Згідно з аргументами позивача, наведеними в апеляційній скарзі, факт отримання послуги підтверджується рішеннями виконкому про початок/кінець опалювального сезону, які мають обов`язковий характер і неодноразово визнавалися належними доказами в інших справах. 
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Позивач нарахував та заявив до стягнення умовно-постійну складову плати опалення в розмірі 140869,73 грн за період з 01.11.2021 по 30.06.2023.
Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про теплопостачання» та Порядку формування тарифів на теплову енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 (далі - Порядок № 869), двоставковий тариф складається з умовно-змінної (плата за одиницю фактично спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за приєднане теплове навантаження) частин.
Для правильного вирішення цього спору необхідним є розуміння правової природи умовно-постійної складової тарифу, яка, на відміну від умовно-змінної, не є платою за фактично спожитий обсяг теплової енергії. Як правильно зазначив апелянт, ця складова є абонентською платою за приєднане навантаження і спрямована на компенсацію витрат теплопостачальної організації, пов`язаних з готовністю мереж до надання послуги, їх обслуговуванням та підтриманням у робочому стані, незалежно від факту відбору теплоносія споживачем.
Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 22.05.2018 у справі № 904/8810/17 та від 09.02.2022 у справі № 953/24063/19, де зазначено, що якщо позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, то відповідач, незалежно від споживання цієї послуги, зобов`язаний оплатити їх. Обов`язок споживача сплачувати умовно-постійну частину тарифу не ставиться в залежність від факту споживання теплової енергії, а виникає в силу самого факту перебування об`єкта споживача у стані приєднання до теплових мереж.
У даній справі письмовими матеріалами підтверджується, що прилад обліку вийшов з ладу, що зафіксовано в акті 17.11.2022, а оглядовий розрив трубопроводів опалення та демонтаж запірної арматури виконані лише 21.06.2023, що зафіксовано актом обстеження системи теплоспоживання від 21.06.2023. До цієї дати будівля залишалась приєднаною до теплових мереж позивача, і теплоносій безперебійно подавався до межі поділу мереж протягом усього опалювального періоду, отже, обов`язок з оплати умовно-постійної складової у відповідача не припинився.
На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості, не врахувавши наведених правових позицій Верховного Суду, усталеної судової практики, безпідставно послався на визначення комунальної послуги як фактичного споживання згідно з положеннями ст.1 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Вказаний Закон втратив чинність 01.05.2019, ще до виникнення спірних правовідносин, до того ж, протягом строку своєї дії в усіх редакціях не визначав обов`язковою ознакою комунальної послуги як підстави для її оплати такого фактору, як фактичне споживання. Натомість згідно з визначенням, наведеним у п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, що діяв на час виникнення між сторонами спірних правовідносин та зберігає дію на даний час, житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; визначення окремо комунальної послуги цим Законом не передбачено. Вищезазначеним Законом не передбачено фактичне споживання послуги теплопостачання як передумови нарахування плати. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незмінність показників лічильника свідчить про те, що у спірний період фактичного споживання відповідачем теплової енергії не було, з чим погоджується апеляційний господарський суд і що не заперечується позивачем. 
Разом з тим, посилаючись на незмінні показники лічильника, місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості, оскільки не врахував, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість лише за умовно-постійною складовою – абонентською платою, яка підлягає сплаті до моменту фізичного від`єднання об`єкту від постачання теплової енергії, незалежно від фактичного споживання. 
Висновок місцевого господарського суду про те, що умовно-постійна складова не є самостійною послугою та не підлягає сплаті за відсутності факту споживання, суперечить самій правовій природі двоставкового тарифу, визначеній Порядком № 869.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Отже, відповідно до норм вказаного Закону, щомісяця проводиться нарахування плати за абонентське обслуговування за кожною комунальною послугою окремо.
Згідно з п.п.21, 22 укладеного сторонами договору, споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги, при цьому ціною (вартістю) послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, у спірний період (з 01.11.2021 по 30.06.2023) відповідач не здійснював фактичне споживання теплової енергії, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи актами, якими зафіксовано незмінний показник на приладі обліку теплової енергії.
У зв`язку з тим, що відповідач не споживав теплову енергію за спірний період, позивач застосував для розрахунку у спірному періоді лише одну зі складових двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, а саме: умовно-постійну частину тарифу (місячну абонентську плату на одиницю теплового навантаження, грн/Гкал/год).
Якщо позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, відповідач незалежно від споживання цієї послуги зобов`язаний їх оплатити. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 904/8810/17, від 09.02.2022 у справі № 953/24063/19.
Таким чином, у споживача є обов`язок, передбачений договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 85012201 від 01.11.2020 (п.25) здійснювати оплату послуги щомісяця не пізніше останнього числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі виставлених рахунків-фактур у розмірі суми, вказаної в цих рахунках.
З наявних в матеріалах справи рахунків встановлено, що загальна сума заборгованості споживача за період з 01.11.2021 по 30.06.2023 складає 140869,73 грн. Саме у такому розмірі позивачем заявлено вимоги у позовній заяві. Апеляційний суд перевірив правильність розрахунку нарахованої відповідачу за вищезазначений період плати за послугу та дійшов висновку про відсутність у розрахунку арифметичних помилок.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що оскільки фактичне від`єднання споживача від тепломережі відбулось 21.06.2023, нарахування позивачем умовно-постійної складової тарифу за період з 21.06.2023 по 30.06.2023 не відповідає умовам укладеного між сторонами договору через припинення підстав для нарахування плати. Виходячи з розміру нарахованої плати за повний червень 2023 року (6723,26 грн) та періоду наявності у відповідача обов`язку оплати цих послуг (тривалістю 20 днів, з 01.06.2023 по 20.06.2023 включно), обґрунтований розмір плати за послугу теплопостачання за червень 2023 року складає: 6723,26 грн / 30 днів * 20 днів = 4482,17 грн.
Таким чином, розмір заборгованості відповідача перед позивачем, визнаний апеляційним судом обґрунтованим, складає: 140869,73 грн. - 6723,26 грн + 4482,17 грн = 138628,64 грн.
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Частиною 5 ст.236 ГПК України унормовано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.п.1-3 ч.1 ст.237 ГПК України, при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.
За встановлених апеляційним судом обставин, з урахуванням меж апеляційного перегляду в порядку ст.269 ГПК України, апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2025 у справі № 908/3267/25 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
8. Розподіл судових витрат
Відповідно до п."б" ч.4 ст.282 ГПК України, у зв`язку зі скасуванням судового рішення місцевого господарського суду і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, підлягають новому розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи задоволення апеляційної скарги Концерну «Міські теплові мережі», судові витрати, понесені Концерну «Міські теплові мережі» в суді першої та апеляційної інстанції, підлягають покладенню на відповідача - УДП «Укрінтеравтосервіс», пропорційно до задоволеної частини вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у справі № 908/3267/25 задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.12.2025 у справі № 908/3267/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (код ЄДРПОУ: 21536845, місцезнаходження: 07362, Київська область, Вишгородський район, с.Новосілки, вул.Київська, 50) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (код ЄДРПОУ: 32121458; місцезнаходження: 69091, м.Запоріжжя, вул.Героїв полку «Азов», 137) заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії у розмірі 138628 (сто тридцять вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн 64 к. та судовий збір в розмірі 2383 (дві тисячі триста вісімдесят три) грн 86 к., сплачений при поданні позовної заяви.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Українського Державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «УКРІНТЕРАВТОСЕРВІС» (код ЄДРПОУ: 21536845, місцезнаходження: 07362, Київська область, Вишгородський район, с.Новосілки, вул.Київська, 50) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (код ЄДРПОУ: 32121458; місцезнаходження: 69091, м.Запоріжжя, вул.Героїв полку «Азов», 137) 3575 (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн 79 к. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.
Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України. 
Повна постанова складена 22 травня 2026 року.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина

Судді О.І.Кучеренко 

Т.В.Стефанів