КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/460/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача у вигляді нездійснення виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" у розмірі 1 000 000,00 грн (одного мільйону гривень, нуль копійок); 
- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" у розмірі 1 000 000,00 грн (одного мільйону гривень, нуль копійок).
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач, будучи особою рядового складу Національної гвардії України віком до 25 років, під час дії воєнного стану був прийнятий на військову службу за контрактом, брав безпосередню участь у бойових діях, перебував у полоні держави-агресора та був звільнений з полону 09.06.2025 року. Відтак, відповідає вимогам абзацу четвертого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, оскільки строк його участі у бойових діях становив менше шести місяців саме у зв`язку з перебуванням у полоні. Також зазначав, що положення постанови не містять обмежень щодо осіб, які до введення воєнного стану проходили строкову військову службу, а під час воєнного стану уклали контракт, а тому відповідач безпідставно звузив коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн.
Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, вказавши, що позивач на момент введення воєнного стану вже проходив строкову військову службу, а тому первинна редакція постанови Кабінету Міністрів України № 153 на нього не поширювалася. Після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942 право на виплату було поширено також на осіб, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, що проходили строкову військову службу, однак лише за умови відповідності вимогам абзацу другого пункту 4 постанови № 153, зокрема щодо безпосередньої участі у бойових діях строком не менше шести місяців. Оскільки строк участі позивача у бойових діях становив менше шести місяців, відповідач вважав, що підстави для виплати одноразової грошової винагороди відсутні, а положення абзацу четвертого пункту 4 постанови до спірних правовідносин не застосовуються (а.с.31-33).
У відповідь на відзив представник позивача послався на те, що відповідач помилково тлумачить положення постанови Кабінету Міністрів України № 153 і фактично встановлює додаткову умову щодо непроходження військової служби до введення воєнного стану, яка нормативним актом не передбачена. Зазначив, що абзаци другий та четвертий пункту 4 постанови не містять обмежень щодо черговості проходження військової служби, а тому особа, яка спочатку проходила строкову службу, а під час воєнного стану уклала контракт, має таке ж право на отримання винагороди, як і особи, які вперше були прийняті на службу під час воєнного стану. Також представник позивача наголошував, що позивач безперервно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, раніше такої винагороди не отримував, а відмова у її виплаті є несправедливою з огляду на його участь у бойових діях та перебування у полоні (а.с.38-40).
У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що відповідач діяв виключно в межах та у спосіб, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153, та не здійснював її довільного тлумачення. Представник відповідача звернув увагу, що метою зазначеної постанови є підвищення мотивації до проходження військової служби під час воєнного стану та залучення громадян віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом. При цьому позивач на момент введення воєнного стану вже проходив строкову військову службу, а тому не належав до осіб, на яких поширювалася первинна редакція постанови. Також представник відповідача зазначив, що після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942 право на виплату винагороди було поширено і на осіб, які під час воєнного стану уклали контракт із числа військовослужбовців строкової служби, однак лише за умови відповідності вимогам абзацу другого пункту 4 постанови № 153. До таких вимог належать: вік до 25 років, прийняття або призов на військову службу під час воєнного стану, проходження військової служби та безпосередня участь у бойових діях строком не менше шести місяців. Оскільки строк безпосередньої участі позивача у бойових діях становив менше шести місяців, що самим позивачем не заперечувалося, представник відповідача вважав, що позивач не відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 постанови № 153. Крім того, відповідач наголосив, що абзац шостий пункту 4 постанови містить відсилання виключно до абзацу другого цього пункту та не передбачає застосування положень абзацу четвертого пункту 4 постанови щодо виплати винагороди особам, які брали участь у бойових діях менше шести місяців у зв`язку з перебуванням у полоні. У зв`язку з цим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову (а.с.42-44).
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
Позивач у період з 10.11.2021 по 21.07.2022 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
21.07.2022 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану та продовжив проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.9, 15-16).
На момент укладення контракту позивач не досяг 25-річного віку.
Крім того, позивач перебував у полоні держави-агресора та був звільнений з полону 09.06.2025. Доказів добровільної здачі у полон або притягнення позивача до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності матеріали справи не містять (а.с.12).
Позивач звертався до тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив клопотати перед вищим командуванням про виплату йому одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження військової служби під час воєнного стану" (а.с.24).
На адвокатський запит від 12.12.2025 р. № 12122025/М щодо надання інформації про виплату одноразової грошової винагороди відповідач листом від 26.12.2025 р. № 78/1/5-Ф-50-Аз повідомив, що позивачу відмовлено у здійсненні такої виплати, оскільки він не відповідає вимогам абзацу другого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 153, з огляду на те, що строк його безпосередньої участі у бойових діях становив менше шести місяців (а.с.22).
Не погоджуючись з такою бездіяльністю, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі – Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з пунктом 2 Положення, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. 
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. 
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок № 260).
Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. 
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. 
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. 
Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", яким оголошено проведення загальної мобілізації. 
В подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" (далі – Постанова № 153 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з абзацом другим пункту 4 Постанови № 153 установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень. 
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі (абзац четвертий пункту 4 Постанови № 153).
Абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153 установлено, що виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: 
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Аналіз положень пункту 4 Постанови № 153 дає підстави суду дійти висновку, що право на одержання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн за тривалість проходження служби в бойових умовах мають військовослужбовці за наявності одночасно таких умов: 
- до набрання чинності Постановою № 153, тобто до 11 лютого 2025 року, у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX; 
- проходять військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях або правоохоронних органах спеціального призначення; 
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 11 лютого 2025 року. 
При цьому абзацами третім та четвертим пункту 4 Постанови № 153 передбачено окремі правила виплати винагороди військовослужбовцям, зазначеним саме в абзаці другому цього пункту, які брали участь у бойових діях менше шести місяців: пропорційно часу участі у бойових діях або у повному обсязі – у разі наявності захворювання, поранення чи перебування у полоні. 
Разом з тим абзацом шостим пункту 4 Постанови № 153 окремо визначено, що право на отримання винагороди поширюється також на військовослужбовців, які під час воєнного стану були прийняті на військову службу за контрактом із числа осіб, що проходили строкову військову службу, однак лише за умови їх відповідності вимогам щодо виплати винагороди, визначеним абзацом другим пункту 4 Постанови № 153. 
Таким чином, для зазначеної категорії військовослужбовців обов`язковою умовою отримання винагороди є, зокрема, безпосередня участь у бойових діях строком не менше шести місяців, а положення абзацу четвертого пункту 4 Постанови № 153 на таких осіб не поширюються, оскільки абзац шостий пункту 4 Постанови № 153 не містить відсилання до положень абзацу четвертого цього пункту.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був призваний на строкову військову службу 10.11.2021, тобто ще до введення на території України правового режиму воєнного стану, а 21.07.2022 був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану. 
Також установлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, на момент укладення контракту не досяг 25-річного віку, брав безпосередню участь у бойових діях, перебував у полоні держави-агресора та був звільнений з полону 09.06.2025 року. 
Разом з тим сторонами не заперечується, що строк безпосередньої участі позивача у бойових діях станом на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 становив менше шести місяців.
Оцінюючи доводи про наявність у позивача права на отримання спірної одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн на підставі абзацу четвертого пункту 4 Постанови № 153, суд виходить із такого.
Абзацом другим пункту 4 Постанови № 153 визначено коло осіб та умови отримання винагороди, однією з яких є безпосередня участь у бойових діях строком не менше шести місяців. Водночас абзацом четвертим цього пункту передбачено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому, які брали участь у бойових діях менше шести місяців у зв`язку з перебуванням у полоні, винагорода виплачується у повному обсязі.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942 пункт 4 Постанови № 153 доповнено абзацом шостим, яким окремо врегульовано питання виплати винагороди військовослужбовцям, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану з числа осіб, що проходили строкову військову службу. Указаною нормою прямо передбачено, що такі особи повинні відповідати вимогам щодо виплати винагороди, визначеним саме абзацом другим пункту 4 Постанови № 153.
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що абзац шостий пункту 4 Постанови № 153 містить відсилання виключно до абзацу другого цього пункту та не містить посилання на абзац четвертий пункту 4 Постанови №153, який передбачає можливість виплати винагороди у повному обсязі особам, строк участі яких у бойових діях становив менше шести місяців у зв`язку з перебуванням у полоні.
Таким чином, для військовослужбовців, які до введення воєнного стану проходили строкову військову службу, а під час воєнного стану були прийняті на військову службу за контрактом, законодавцем установлено окремий порядок виплати винагороди та визначено необхідність дотримання усіх вимог, передбачених абзацом другим пункту 4 Постанови №153, у тому числі щодо безпосередньої участі у бойових діях строком не менше шести місяців.
Доводи представника позивача про те, що Постанова № 153 не містить обмежень щодо проходження особою військової служби до введення воєнного стану, суд відхиляє, оскільки саме внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року № 942 Кабінет Міністрів України окремо врегулював правове становище осіб, які проходили строкову військову службу та в подальшому уклали контракт під час воєнного стану, встановивши для них спеціальні умови отримання винагороди.
Також суд відхиляє посилання представника позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин абзацу четвертого пункту 4 Постанови №153, оскільки таке тлумачення фактично призвело б до ігнорування спеціальної норми, передбаченої абзацом шостим пункту 4 Постанови №153, та поширення на позивача пільгових умов, які для відповідної категорії військовослужбовців прямо не передбачені. 
З огляду на те, що строк безпосередньої участі позивача у бойових діях становив менше шести місяців, а положення абзацу четвертого пункту 4 Постанови № 153 на вказані спірні правовідносини не поширюються, суд дійшов висновку, що позивач не відповідає вимогам, визначеним абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, тому правові підстави для виплати йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн відсутні.
Відтак суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, - 

В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН