Справа № 337/985/26
Номер провадження 2/337/1112/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – 
ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Рогозіна О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення найстаршою дитиною повноліття щомісячно з 1/3 до 1/5, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини.
В обґрунтування вказано, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 31 липня 2010 року по 25 березня 2022 року, та мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання яких з позивача 23 травня 2022 року стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх його доходів. Після вказаного рішення у ОСОБА_1 суттєво змінився стан, та 05 лютого 2025 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 . Із другою дружиною, позивач також має спільну дитину – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Офіційних доходів ОСОБА_1 не має. За таких обставин, просить зменшити розмір аліментів на утримання двох дітей від першого шлюбу до 1/5 частини всіх його доходів.
Ухвалою судді від 23 лютого 2026 року справу прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 
11 березня 2026 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав необґрунтованості і безпідставності. Посилалась, що у справі не підтверджено зміна (в сторону погіршення) матеріального становища позивача, а його тертя дитини – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась до розірвання шлюбу і стягнення аліментів.
18 березня 2026 року представник позивача – адвокат Рогозін О.В. подав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог. Вказав, що дитина позивача від ОСОБА_8 – ОСОБА_9 , яка народилась у 2017 році, хоча і є біологічною донькою позивача, однак батьківство щодо неї було визнано лише 12 березня 2025 року. Отже у період з 2017 року по 12 березня 2025 року у позивача не виникав юридичний обов`язок щодо утримання зазначеної дитини. За таких обставин, з 2025 року у позивача змінився матеріальний стан, оскільки з`явися обов`язок по утриманню ще однієї дитини.
24 березня 2026 року відповідачка ОСОБА_2 подала заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Вказала, що обов`язок батьків по утриманню дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення повноліття. За таких обставин посилаються на відсутність підтвердження погіршення матеріального становища позивача після стягнення з нього аліментів.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 
30 квітня 2026 року представник позивача – адвокат Єлисеєв С.С подав зайву про задоволення позову в повному обсязі і розгляд справи без присутності сторони позивача. 
30 квітня 2026 року відповідачка ОСОБА_10 також надала заяву про розгляд справи без її участі. В задоволенні позову просила відмовити.
В судове засідання учасники не з`явились, що однак з урахуванням поданих ними заяв по суті справи, доказів і пояснень, їх неявка не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється. 
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2010 року по 27 квітня 2022 року (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №271, рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2022 року у справі ЄУН №337/1091/22, Провадження №2-о/337/37/2022).
У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №761), а 25 квітня 2014 року – ОСОБА_4 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №374). 
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2022 року у справі ЄУН №337/1409/22, Провадження №2/337/1301/2022, що набрало законної сили 23 червня 2022 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.05.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відповідачка ОСОБА_3 , після цього, 05 жовтня 2023 року змінила прізвище на « ОСОБА_12 », а 25 червня 2025 року – на « ОСОБА_13 ».
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів.
За п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів, чи суттєві зміни у його сімейному стані, можуть бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти – платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.
Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
На обставину, що зумовлює необхідність зміни розміру аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач посилається на зміну свого сімейного та матеріального становища, а саме на наявність на утриманні іншої дитини. 
02 лютого 2025 року зареєстрували шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_14 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис №33).
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_7 , батьками якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_15 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис №316). 
З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00050126125, щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що прізвище її матері змінено 12 березня 2025 року з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 », а інформація про батька, яка до цього була записана відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), 12 березня 2025 року на підставі заяви про визнання батьківства №10/32.6-03.2-12 від 05.03.2025 року, змінено на відповідно до ст. 126 СК України, та батьком зазначений « ОСОБА_1 ».
Проте на переконання суду, така обставина, як лише наявність дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 (навіть з урахуванням подання позивачем 05 березня 2025 року заяви про визнання батьківства), не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів визначених 22 травня 2022 року, в розумінні ст. 192 СК України.
За вказаних обставин судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку власноручним поданням заяви про визнання батьківства щодо іншої дитини. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року, справа № 565/2071/19).
У позовній заяві позивач зазначає, що не погоджується з розміром аліментів, який стягується з нього, і становить одну третини його заробітку (доходу) на двох дітей, тобто по одній шостій частини на кожну дитину. 
Однак законодавець, у п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України визначив безспірний розмір аліментів, що повинен стягуватись (у наказному провадженні) на утримання трьох дітей – половина заробітку (доходу) платника аліментів. В такому випадку, на утримання кожної дитини буде припадати по одній шостій частині заробітку (доходу) платника аліментів.
Повертаючись до позовної заяви ОСОБА_1 , судом встановлено, що за поточних умов половина його заробітку (доходу), в рівних частинах, по 1/6, розділена для кожної його дитини – ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , а тому вказані в позові обставини не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. 
Зменшення розміру аліментів на утримання одних дітей, і надання перед ними перевагу іншій, є протиправним. Суд звертає увагу позивача, що його діти від першого шлюбу має рівні з іншими дітьми позивача права на його утримання незалежно від того, проживає з ними батько чи ні. Судом не встановлено, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення його матеріального становища, чи щоб розмір його доходу (про який суду не надано жодної об`єктивної інформації) не дозволяв йому забезпечувати достатній рівень життя дітей. 
Судом не встановлено, щоб сплата ним аліментів ставила його родину в скрутне матеріальне становище. Крім того, суд констатує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
Згідно з ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Враховуючи викладені обставини, право дітей позивача на рівні, належні умови для освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджено погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , з урахуванням сімейного стану сторін, їх фінансових спроможностей, виходячи з його найкращих інтересів, які мають пріоритет над інтересами позивача, суд дійшов висновку, що підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, –

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ), про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: Д.С. Бредун