УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/1185/25 Головуючий у 1-й інст. Шакалов А. В. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Галацевич О.М. 
суддів Григорусь Н.Й., Панкеєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №290/1185/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою адвоката Крижанівського Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Шакалова А.В., у селищі Романів,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання коштів у кредит №8441897 від 16.12.2024 у розмірі 16 200 грн та судових витрат.
Позов мотивовано тим, що 16.12.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит №8441897, який підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивач зазначав, що 27.03.2025 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 16 200 грн, з яких: 5000 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 14,50 грн – заборгованість за процентами, 10 000 грн – пеня, 1185,50 грн – комісія за надання позики.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5014 грн 50 коп та судовий збір у розмірі 937 грн 50 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Крижанівський О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів підписання відповідачем кредитного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також доказів фактичного перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та реєстр боржників не є первинними бухгалтерськими документами та не підтверджують факту видачі кредитних коштів відповідачу. Посилається на відсутність у матеріалах справи платіжних доручень, меморіальних ордерів, виписок по рахунку чи інших документів, які б підтверджували зарахування коштів відповідачу.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №8441897 від 16.12.2024 між ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ » та ОСОБА_1 укладено в електронній формі та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 370584, який було надіслано на номер телефону, зазначений ним при оформленні кредиту.
З кредитного договору вбачається, що він укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми кредитного договору. 
27 березня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором надання коштів у кредит №8441897 від 16.12.2024.
На підтвердження переходу права вимоги до матеріалів справи долучено додаткову угоду до договору факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, відповідно до якого загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 16 200 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14,50 грн - сума заборгованості за процентами, 10 000 грн - сума заборгованості за пенею та 1185,50 грн - комісія за надання позики (а.с.14-16, 17, 19).
Також позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, а позивачем доведено факт укладення кредитного договору в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами. 
Проте апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.
При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Негативні наслідки неотримання від первісного кредитора документів, які підтверджують факт виконання зобов`язання щодо перерахування кредитних коштів позичальнику, покладаються саме на позивача, оскільки відповідно до частини першої статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Однак позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять платіжних доручень, меморіальних ордерів, виписок по рахунку чи інших первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів відповідачу.
Водночас долучений позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження факту надання кредитних коштів, оскільки по суті є калькуляцією, якою кредитор здійснює нарахування заборгованості.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що розрахунок заборгованості за кредитним договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволяли перевірити факт реального перерахування коштів позичальнику. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 та ін.
Крім того, витяг з реєстру боржників та інші долучені позивачем документи також не підтверджують факту видачі кредитних коштів.
Оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» не долучило до позовної заяви жодного первинного бухгалтерського документа, зокрема платіжного доручення, платіжної вимоги-доручення, розрахункового чека, платіжної вимоги чи меморіального ордера, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання первісним кредитором зобов`язання щодо перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача. 
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому відповідно до ст.12 ЦПК України несе ризик настання негативних наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди надавати належне обґрунтування рішень, однак не вимагає детальної відповіді на кожен довід сторони.
Таким чином, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої позивачем заборгованості за договором надання коштів у кредит №8441897 від 16.12.2024, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5014 грн 50 коп.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374, статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 – адвокатом Крижанівським О.А. надано копії ордера на надання правничої допомоги серії АМ №1181330 від 16.02.2026, договору про надання правничої допомоги від 13.01.2026 та акту надання послуг від 13.02.2026 на суму 8000 грн (а.с.106-108).
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений адвокатом час, а також принципи розумності, співмірності та справедливості.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо встановить їх неспівмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15, від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19, від 17 липня 2024 року №369/12718/20).
З урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та принципу співмірності апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, зміні підлягає і розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3633 грн 60 коп, який підлягає стягненню з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» не оскаржується, а тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.
З урахуванням положень частини шостої статті 19, частини третьої статті 389 ЦПК України дана справа є малозначною, у зв`язку з чим постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Крижанівського Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.
Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 16 січня 2026 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 5014 грн 50 коп заборгованості та 937 грн 50 коп судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 грн 60 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, в розмірі 3000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

Головуючий

Судді