Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 

Справа №377/66/26 
Провадження №2-др/377/3/26 

04 травня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої – судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання – Кононової Н.О., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі заяву відповідача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:
До суду в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач, від імені якого діяла представник – адвокат Анохіна О.О., посилаючись на статті 525-526, 530, 1048-1049, 1054 ЦК України, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 477,96 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 662,40 гривень.
Ухвалою судді від 09 лютого 2026 року, після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
У відзиві, поданому відповідачем ОСОБА_1 03.03.2026 в підсистемі «Електронний суд», зазначено про те, що відповідач очікує понести судові витрати за отримання професійної правничої допомоги в розмірі 20000 гривень та докази понесення судових витрат у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. 
Рішенням суду від 07 квітня 2026 року позов задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 1010651759 від 28.10.2022 в розмірі 24 257,72 гривень; заборгованість за кредитним договором № 1012733581 від 01.09.2023 в розмірі 8 471,52 гривень, всього в розмірі 32 729,24 гривень. Питання стягнення вартості витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. У резолютивній частині вказаного рішення суду призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу на 21 квітня 2026 року об 11 годині 00 хвилин. 
Вказане рішення суду доставлено відповідачу в підсистемі «Електронний суд» 08.04.2026, про що зазначено у довідці про доставку електронного документу. 
14.04.2026 в підсистемі «Електронний суд» в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, сформована 13.04.2026, про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до якої долучено детальний опис робіт (надання послуг) від 11.04.2026, акт наданих послуг від 11.04.2026, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 11.04.2026. 
Судове засідання, призначене на 21 квітня 2026 року, було знято з розгляду та призначено нове судове засідання на 04 травня 2026 року.
Представник позивача, відповідач та його представник – адвокат Піндур М.М. в призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином через електронний кабінет. Від відповідача до суду в підсистемі «Електронний суд» надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. 
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши заяву відповідача та матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 
За змістом пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як зазначено у частинах першій, третій статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Пунктом 9 частиною першою статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом встановлено, що адвокат Піндур М.М. надавав відповідачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу на підставі договору № 28/02/26-ц про надання правничої (правової) допомоги від 28 лютого 2026 року ( далі – договір 28/02/26-ц).
Як вбачається з пункту 1.1. договору №28/02/26-ц, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до пункту 1.2. договору №28/02/26-ц правнича допомога надається у Славутицькому міському суді Київської області по справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Пунктом 4.1. договору №28/02/26-ц передбачено, що отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. 
Згідно з пунктом 4.2. договору №28/02/26-ц при визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібен для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняття адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.
Відповідно до пункту 4.3. договору №28/02/26-ц за надання правничої (правової) допомоги відповідно до даного договору клієнт сплачує гонорар у фіксованій сумі 20000 гривень. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. 
Як вбачається із детального опису робіт( наданих послуг) судових витрат( суми гонорару) за надану правничу допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026, складеного 11.04.2026, та Акту наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026 від 11.04.2026, підписаних між адвокатом Піндуром М.М. та ОСОБА_1 , адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами ( № 377/66/26) (вивчення позовної заяви з додатками) - 4000 гривень; надання первинної усної консультації клієнту після ознайомлення (вивчення) з матеріалами справи -2000 гривень; правовий аналіз умов кредитних договорів по справі щодо нарахування комісій, встановлення їх нікчемності та невідповідності вимогам законодавства -1000 гривень; вироблення правової позиції в інтересах клієнта у справі про майновий спір (стягнення заборгованості за кредитним договором) -1000 гривень; пошук та аналіз релевантної судової практики Верховного Суду у кредитних правовідносинах, нарахування комісій, встановлення їх нікчемності та невідповідності вимогам законодавства - 2000 гривень; підготовка (складання) в інтересах клієнта відзиву на позов – 10000 гривень. 
Квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 11.04.2026 підтверджено перерахування ОСОБА_1 гонорару за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026 адвокату Піндуру М.М..
Вказані вище докази та матеріали справи у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Піндуром М.М. правової допомоги відповідача ОСОБА_1 за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026 в обсязі, зазначеному в детальному описі робіт ( наданих послуг) судових витрат (суми гонорару) за надану правничу допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026 та Акті наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги № 28/02/26-ц від 28.02.2026, складених та підписаних сторонами договору 11.04.2026.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19, суд вважає, що ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Так, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2026 року у справі № 761/4132/24, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду з даного питання.
Судом встановлено, що АТ «ПУМБ», позивач у справі, отримало копію заяви про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, і ухвалення додаткового рішення в електронному кабінеті 13 квітня 2026 року о 18:42 годині, проте правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не скористалося, тобто реалізувало відповідне процесуальне право на власний розсуд.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем.
Проте, з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, суд може частково стягнути витрати на професійну правничу допомогу або відмовити в їх стягненні повністю.
Зокрема, згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Разом із тим, у даній справі невідповідності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям, визначеним у частині третій статті 141 ЦПК України, судом не встановлено. 
Враховуючи, що відповідач підтвердив належними і допустимими доказами факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді, ці витрати були пов`язані з розглядом справи, відповідали критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача щодо розміру заявлених відповідачем витрат, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу відповідача ОСОБА_1 в  розмірі 20 000 гривень були фактичними і неминучими, оскільки відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, а їх розмір обґрунтованим та  узгоджуються з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, зазначеним у відзиві, які відповідач поніс і які очікував понести в зв`язку із розглядом справи.
Позивач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, однак, правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не скористався, тобто реалізував відповідне процесуальне право на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено судом, позивачем було заявлено позов на суму 98477,96 гривень, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 07.04.2026 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1010651759 від 28.10.2022 в розмірі 24 257,72 гривень; заборгованість за кредитним договором № 1012733581 від 01.09.2023 в розмірі 8 471,52 гривень, всього в розмірі 32 729,24 гривень.
Виходячи з викладеного, відсоток розміру задоволеного позову становить 33, 24 % (32 729,24 гривень х 100: 98 477,96 гривень), відповідно відсоток позову, в якому позивачу відмолено – 66,76 %.
За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13352 гривні, виходячи з такого розрахунку ( 20 000 /100 % х 66,76 %).
На підставі викладеного, керуючись статями 137, 141, 270 ЦПК України, - 
В И Р І Ш И В :
Заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити. 
Стягнути із Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13352 гривні. 
Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення суду. 
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», код ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне додаткове рішення суду складено 04 травня 2026 року.

Суддя         Н. Ф. Теремецька