ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Київ
справа № 953/2636/24
провадження № 51-384км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» 
в Харківській області ОСОБА_6 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року про повернення апеляційної скарги у провадженні 
за клопотанням представника органу пробації про скасування звільнення 
від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання стосовно 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
ст. Камишеватської Єйського району Краснодарського краю, жителя АДРЕСА_1 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 03 грудня 2025 року відмовив 
у задоволенні клопотання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_6 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання призначеного йому вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2024 року.
На вказану ухвалу представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яку Харківський апеляційний суд ухвалою від 22 грудня 2025 року повернув, оскільки її подала особа, яка не має на це права (п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України, далі - КПК).
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі представник органу пробації, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке не відповідає приписам ст. 370 КПК.
Вважає, що згідно з п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК уповноважений орган з питань пробації наділений правом на апеляційне оскарження ухвал суду про відмову в задоволенні подання. Однак, повернувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 129 Конституції України, безпідставно обмежив право органу пробації на оскарження ухвали місцевого суду про відмову в задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання, призначеного вироком суду.
Також, скаржник у касаційній скарзі, посилаючись на положення ч. 6 ст. 539 КПК 
та правову позицію, викладену в постанові від 12 лютого 2026 року у справі 
№ 936/40/24, вважає, що орган пробації наділений правом апеляційного оскарження рішення місцевого суду за наслідками розгляду подання.
Крім того, звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 1-261/10, згідно з якими, повертаючи апеляційну скаргу органу державної виконавчої служби, апеляційний суд не врахував права особи, яка внесла подання, на оскарження рішення місцевого суду, ухваленого за результатами розгляду цього подання. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила Суд відмовити 
у задоволенні касаційної скарги. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали провадження, Суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення касаційної скарги представника органу пробації з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Так, суть доводів касаційної скарги представника органу пробації зводиться до того, 
що оскаржувана ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК є незаконною, оскільки представник органу пробації наділений правом апеляційного оскарження ухвали місцевого суду за результатами розгляду подання цього органу в порядку виконання вироку. 
Верховний Суд не погоджується з такими твердженнями касатора з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 539 КПК передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч. 6 ст. 539 КПК за наслідками розгляду клопотання (подання) пов`язаного з виконанням вироку, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. 
Тобто зазначена норма передбачає можливість апеляційного оскарження ухвал суду, постановлених у порядку виконання вироку, але безпосередньо не визначає конкретного суб`єкта такого оскарження. 
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено у ст. 393 КПК. Відповідно до п. 10 ч. 1 указаної статті апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. 
Водночас зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що Харківський апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, вказав, що її подала начальник Київського 
районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_6 , яка до кола осіб зазначених ст. 393 КПК не належить.
Погоджуючись з указаними висновками апеляційного суду про повернення апеляційної скарги представника органу пробації, Верховний Суд, крім наведених вище норм кримінального процесуального закону, враховує судову практику, сформовану в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23, згідно з якою органи або установи виконання покарань не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку.
Також у згаданому рішенні констатовано, що органи або установи виконання покарань у розумінні положень п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК не наділені правом на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції, прийнятих за результатами розгляду їхнього клопотання (подання), яке стосується питань виконання вироку. Таким правом наділені засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.
З огляду на вказане, посилання представника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року (справа № 1-261/10) та від 12 лютого 
2026 року (справа № 936/40/24) є неспроможними, оскільки об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду постановою від 01 червня 2026 року у справі № 621/3410/23 відступила від правових висновків, викладених 
у зазначених судових рішеннях. 
Тобто, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_6 на ухвалу місцевого суду про відмову 
в задоволенні подання органу пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_7 
для відбування призначеного покарання, оскільки її подала особа, яка не має на це права (п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК).
Ураховуючи наведене вище, касаційну скаргу представника органу пробації  ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду 
- без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив: 
Касаційну скаргу представника Київського районного відділу філії Державної 
установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року проповернення апеляційної скарги - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3