Справа № 357/15504/25
1-кп/357/186/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025111030001151 від 10 травня 2025 року, стосовно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Радомишль Житомирської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, неодружений, військовослужбовець за контрактом в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, 
за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, установив таке. 

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

20.06.2024 Солом`янським районним судом міста Києва, за результатами розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, за результатами розгляду протоколу проадміністративнеправопорушеннявід 04.05.2024, серії АД № 862547про вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, винесено постанову у справі № 760/12128/24 3/760/4497/24, яка набрала законної сили 30.06.2024, та відповіднодо якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотириста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять)років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Однак, ОСОБА_4 умисно не виконуючи постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2024, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 09.05.2025, о 19 годині 57 хвилин, керував транспортним засобом марки «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався по вул. Європейській (Леніна), 75, в с. Фурси Білоцерківського району Київської області та був зупинений працівниками поліції та відносно ОСОБА_4 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУПАП.
Крім того, ОСОБА_4 умисно не виконуючи постановуСолом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2024 року, достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду та будучи ознайомлений з ними, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 09.05.2025, о 22 годині 20 хвилин, керував транспортним засобом марки «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався по автодорозі H-02 391 км., що в межах Білоцерківського району Київської області, де був зупинений працівниками поліції на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та стосовно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тим самим, ОСОБА_4 09.05.2025 у період часу з 19 годині 57 хвилин по 22 годині 20 хвилин, діючи з мотивів зневаги до судової постановиСолом`янського районного суду міста Києва від 20.06.2024, яка набрала законної сили, умисно не виконував постанову суду, якою останнього позбавлено права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

ІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд визнає ОСОБА_4 винуватим в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України.

ІІІ. Досліджені судом докази.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В порядку ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який повністю визнав пред`явлене йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 382 КК України не оспорював та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, зазначив, що щиро кається, просив суворо його не карати.

IV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України) судом не установлено.

V. Мотиви призначення покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Визначаючись із покаранням суд керується таким. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).
Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).
Застосовуючи вказані правила, суд зазначає, що санкція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає покарання: штраф від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.
Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, ним вчинений нетяжкий злочин.
Суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення має умисну форму вини.
Суд враховує і дані про особу ОСОБА_4 , який раніше несудимий, військовослужбовець.
Суд враховує установлені вище обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Отож, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами, можливе шляхом призначення йому мінімального покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідатиме ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

VI. Мотиви ухвалення рішень щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та долі речових доказів.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження – не застосувалися.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили – судом не установлено, оскільки ОСОБА_4 призначене покарання у виді штрафу.
Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 377, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання, в межах санкції вказаної норми, у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Роз`яснити, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
Строк сплати штрафу рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині, вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду       ОСОБА_5  
Київської області