ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/147/26 	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 33/817/283/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  особи, яку притягнутодо адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Головацького В.Ф., на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 16.02.2026 року 01:18 на вул. Верхня Перія в с. Потік Тернопільської області водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом “Ауді 100”, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора “Alcotest 6820” з результатом якого 0,75 % проміле водій погодився.
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Головацький В.Ф. вважає, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 05.05.2026 року є незаконною та необґрунтованою в частині визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки із відеозапису чітко вбачається, що останній транспортним засобом не керував і поліцейськими не зупинявся, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказує, що не відповідають дійсності факти, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у с. Потік, по вул. Верхня Перія керував транспортним засобом, оскільки ще до прибуття поліцейських останній перебував на території свого подвір`я.
Апелянт також зазначає, що матеріалами відеофіксації факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано, а лише підтверджено факт його розмови з працівниками поліції.
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги пояснення поліцейського Бея С.С., оскільки в нічний час доби зупинка транспортного засобу здійснюється із застосуванням проблискових сигналів на службовому автомобілі, а оскільки відеореєстратор згідно пояснень поліцейського був несправний, то факт переслідування транспортного засобу ОСОБА_1 міг би бути зафіксований нагрудною камерою поліцейського. В такому випадку на водія міг бути складений протокол за “Невиконання водієм вимог поліцейського про зупинку”. Однак жодна з цих обставин судом не встановлена.
Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2026 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 592485 від 16 лютого 2026 року, 16.02.2026 року 01:18 на вул. Верхня Перія в с. Потік Тернопільської області водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом “Ауді 100”, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора “Alcotest 6820” з результатом якого 0,75 % проміле водій погодився.
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та спростовує твердження апелянта про те, що не відповідають дійсності факти, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення , як захисник зазначає про це в апеляційній скарзі.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
При цьому, самі по собі можливі порушення, допущенні працівниками поліції не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та результати його огляду. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржував дії працівників поліції. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 16 лютого 2026 року о 01 год. 18 хв. в с. Потік Тернопільської області по вул. Верхня Перія автомобілем “Ауді 100”, н.з. НОМЕР_1 , з порушенням правил дорожнього руху, а саме п. 2.1а ПДР.
Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА № 6673583 від 16.02.2026року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 126 КУпАП.
Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що працівники поліції підійшовши до автомобіля марки “Ауді 100” , д.н.з. НОМЕР_1 встановили , що на сидінні водія перебуває ОСОБА_1 , який не заперечував, що керував вказаним транспортним засобом, та на запитання працівника патрульної поліції: “Куди ви їдете?”, ОСОБА_1 повідомив: “Додому заїхав”, а на запитання “Звідки їдете?”, ОСОБА_1 . Відповів: “Відвезли дівчат”, що свідчить що саме ОСОБА_1 був водієм вище вказаного транспортного засобу та керував ним.
А тому доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом апеляційний суд вважає безпідставними та необгрунтованими.
Також даним відеозаписом зафіксовано, що під час спілкування з водієм, у останнього поліцейським виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 , відповідно до встановленого законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатора Драгер 6820, результат тесту якого становить 0.75 проміле, що останній не заперечував та повідомив, що пив пиво десь годину тому назад .
Твердження апелянта про те, що матеріалами відеофіксації факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано, а лише підтверджено лише факт його розмови з працівниками поліції апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Так, наданими суду відеозаписами зафіксовані реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити дійсні обставини справи, які чітко вказують на ОСОБА_3 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» погодився, працівниками поліції було роз`яснено процедуру огляду, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, результат тесту становив 0,75 проміле. Після цього, працівниками поліції було повідомлено останньому про можливість пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі, на що останній відмовився, погодившись з результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт. 
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Головацького В.Ф. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2026 р. щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя