612/207/26
2/612/216/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року    с-ще Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Масло С.П.
за участю секретаря судового засідання Чміль Т.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Близнюки цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: 1) стягнути з відповідача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 10 500,42 грн.; 2) стягнути з відповідача 3% річних з простроченої суми у розмірі 213,70 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 13 червня 2025 року він за усною угодою позики, передав позичальнику, ОСОБА_2 , кошти у сумі 10 000 ( десять тисяч) гривен. Кошти були передані через установу банку, АТ «ПриватБанк». Відповідач зобов`язався повернути кошти до 27 червня 2025 року, але до зазначеного терміну, кошти не були повернуті. Починаючи з липня місяця 2025 року, я постійно, в усній формі, вимагав повернення боргу, але відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. Сума боргу становить з урахуванням індексу інфляції 10500,42 грн три проценти річних простроченої суми - 213,70 грн.
20 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позові.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомила.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою та другої статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підтвердження заявлених вимог позивачем надано квитанцію про переказ грошових коштів у сумі 10 000 грн на банківський рахунок відповідача.
Також позивачем надано скріншоти листування у месенджері, згідно з якими особа, зазначена як « ОСОБА_2 », повідомляє про намір повернути грошові кошти у майбутньому, зокрема зазначає: « ОСОБА_3 ще 2 дні, в четвер віддам точно», «До 13 намагатимусь повернути» та інше.
Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже проаналізувавши надані докази, суд зазначає, що сам по собі факт перерахування грошових коштів на банківський рахунок не є безумовним підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки не свідчить про правову підставу такого перерахування та виникнення у відповідача обов`язку повернути отримані кошти. З наданої квитанції не вбачається призначення платежу як позики ОСОБА_2 .
Для висновку про наявність між сторонами договору позики необхідним є встановлення не лише факту отримання відповідачем грошових коштів, а й досягнення сторонами домовленості щодо передання таких коштів саме в борг з обов`язком їх подальшого повернення.
Надані позивачем докази не містять відомостей щодо обставин досягнення сторонами відповідної домовленості, часу її укладання, умов повернення коштів та не дають можливості однозначно встановити, що перераховані відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 грн були передані саме на умовах позики.
Крім того, надана переписка не дає можливості достовірно встановити належність акаунта відповідачу та зв`язок повідомлень саме із спірним переказом.
Інших належних та допустимих доказів які б у своїй сукупності підтверджували укладення між сторонами договору позики та виникнення у відповідача обов`язку повернути позивачу грошові кошти, матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, та допустимим доказами факт виникнення між сторонами позикових правовідносин, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в:
У задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – відмовити.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч.2ст. 354 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Повний текст судового рішення складено 11.06.2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації АДРЕСА_2 ).

Суддя         С.П. Масло