ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
02 березня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/641/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ
до відповідача Декашевої Марії Василівни, АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості у розмірі 36 206,88 грн. 

У судове засідання представники сторін не з`явились.

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 

Суть справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Декашевої Марії Василівни про стягнення заборгованості у розмірі 36 206,88 грн. 

Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 29.10.2025, для розгляду справи №921/641/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" залишено без руху, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.
20.11.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №8211 від 21.11.2025), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 03.11.2025.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 відкрито провадження у справі №921/641/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 17.12.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 17.12.2025 судове засідання відкладено на 22.01.2026 з підстав, викладених в ній. 
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.01.2026 витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК": - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Декашева Марія Василівна (РНОКПП НОМЕР_2 ); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 05.01.2024 року (дата видачі кредиту) по 21.06.2024 року (дата закінчення терміну кредитування). Встановлено АТ КБ "ПРИВАТБАНК" строк для подання витребуваних доказів до Господарського суду Тернопільської області до 11.02.2026. Судове засідання відкладено на 12.02.2026.
Ухвалою суду від 12.02.2026 судове засідання відкладено на 02.03.2026 з підстав, викладених в ній. 
19.02.2026 на адресу суду надійшла відповідь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" щодо витребуваної судом інформації стосовно Декашевої М.В. (вх. № 1305).
Згідно частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі.
02.03.2026 судом прийнято судове рішення, в порядку статті 240 ГПК України.

Аргументи сторін
Правова позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, що виникли за Договором про надання кредиту №485516-КС-001 від 05.01.2024 в частині повернення кредитних коштів.
В якості правових підстав позову позивач зазначає зокрема статті Цивільного кодексу України.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" .

Заперечення відповідачки.
Відповідачка явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причин неявки суду не повідомила, вимог ухвали суду не виконала, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Так, ухвали суду направлені відповідачу за адресою: хутір Анастазівка, 1, кв. 2, АДРЕСА_2 (зазначена у позовній заяві) та відповідає Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформований Господарським судом Тернопільської області (відповідь №2000608 від 12.11.2025).
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, положення статті 13 Господарського процесуального кодексу України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідачки не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що відповідачка не скористалася наданими їй процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.
05.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено Фізичній особі-підприємцю Декашевій Марії Василівні пропозицію (оферту) укласти Договір № 485516-КС-001 про надання кредиту.
Фізична особа-підприємець Декашева Марія Василівна прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 485516-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ITC Одноразового ідентифікатора UA-6065, на номер телефону НОМЕР_3 вказаного в заявці, електронного повідомлення СМС-повідомлення.
05.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (Кредитодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Декашевою Марією Василівною (Позичальник/відповідач) укладено Договір про надання кредиту (електронна форма) №485516-КС-001, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. 
Строк кредиту: 24 тижні. Процента ставка: 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка: в день, 1,5012500, фіксована. Комісія за надання кредиту: 1800,00 грн. Термін дії договору до 21.06.2024. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 31 200,00 грн. Цілі (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь - якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом ( п.1 Договору).
У пункті 2 Договору сторони узгодили, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (Проценти за користування Кредитом) нараховуються за ставкою вказаною у п.1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.
Пунктом 3 Договору визначено графік платежів, припускаючи що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. 
Згідно пункту 14 Договору обумовлено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.
Договір про надання кредиту №485516-КС-001 від 05.01.2024 підписано відповідачем 05.01.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6056.
Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", затверджених наказом №13-ОД від 27.06.2022 визначають порядок і умови надання ТОВ "БІЗПОЗИКА" кредитів, права та обов"язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і фізичною особою - підприємцем, які є сторонами Договору.
Відповідно до п. 5.2. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.
Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Кредитодавця в строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту або додатковою угодою. Датою повернення (погашення) кредиту, так само, як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця (5.5. Правил). 
Черговість зарахування коштів, що надійшли від Позичальника в рахунок погашення його договірних зобов`язань встановлена пунктом 5.7. Правил. 
Згода відповідача на застосування такого порядку у спірних правовідносинах випливає із умов, що викладені у пункті 14 Договору.
Як зазначає позивач, що на виконання умов Кредитного договору, банківською установою зобов`язання виконано у повному обсязі, зокрема надано кредит шляхом перерахування грошових коштів в сумі 12 000,00 грн, про що свідчить лист про підтвердження переказу від 25.03.2025, яким Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" повідомляє ТОВ "БІЗПОЗИКА" про успішне зарахування коштів на платіжну карту клієнта - Декашевій М.В.
Однак, Позичальник свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконала, про що свідчить довідка про стан заборгованості.
Отже, як стверджує позивач, відповідачка порушила умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв"язку з чим у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 36 206,88 грн, з них: 11 392,66 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 24 814,22 грн заборгованість за процентами, про що свідчить розрахунок заборгованості.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, які застосував суд.
Мотивована оцінка судом.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. 
Так, за частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статтей 4 і 45 ГПК України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
Правова позиція наведена в пункт 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, іншими актами цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. 
23.04.2025 Декашева Марія Василівна припинила свою підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на підставі власного рішення, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено відповідний запис за №2010350060001411067.
Проте, 05.01.2024 між сторонами було укладено Договір про надання кредиту, на момент укладення правочину Декашева Марія Василівна володіла статусом фізичної особи - підприємця.
Таким чином, на підставі зазначеного договору між сторонами виникли та існували господарські відносини. 
Положеннями статті 51 Цивільного кодексу України визначено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном .
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18 та від 13.02.2019 у справі №910/8729/180.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 04.03.2020 у справі №299/451/19 зазначено, що фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.
Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припиняються.
Тому, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Встановлені обставини у даній справі свідчать, що 05.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено Фізичній особі-підприємцю Декашевій Марії Василівні пропозицію (оферту) укласти Договір № 485516-КС-001 про надання кредиту.
Фізична особа-підприємець Декашева Марія Василівна прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 485516-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ITC Одноразового ідентифікатора UA-6065, на номер телефону НОМЕР_3 вказаного в заявці, електронного повідомлення СМС-повідомлення.
05.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" та Декашевою Марією Василівною виникли договірні правовідносини на підставі Договору про надання кредиту (електронна форма) №485516-КС-001 від 05.01.2024, за умовами якого Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям. 
Строк кредиту: 24 тижні. Процента ставка: 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка: в день, 1,5012500, фіксована. Комісія за надання кредиту: 1800,00 грн. Термін дії договору до 21.06.2024. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 31 200,00 грн. Цілі (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь - якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом ( п.1 Договору). 
Договір про надання кредиту №485516-КС-001 від 05.01.2024 підписано відповідачем 05.01.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6056.
Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12).
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.13).
Згідно з п. 2 ч. 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом
Судом встановлено, що кредитний договір містить електронний підпис відповідача, що є обов`язковим реквізитом електронного документа. Електронний підпис боржника, як позичальника, був використаний з метою ідентифікації його як сторони правочину, відповідно, накладанням електронного підпису завершується створенням Кредитного договору як електронного документу, у розумінні частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
За таких обставин, суд доходить висновку, що кредитний договір підписаний сторонами у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".
Правовідносини, що склалися між сторонами, випливають із договору, який по своїй правовій природі є договором кредиту та, який підпадає під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України. 
Так, укладений 05.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" та Декашевою Марією Василівною Договір про надання кредиту (електронна форма) №485516-КС-001, є підставою для виникнення у сторін за цими договорами господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для виконання їх сторонами.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання кредиту, строк дії договору, умови виконання, надання кредиту, настання строку повернення кредиту та сплати процентів.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Згідно пункту 14 Договору обумовлено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України.
Правила про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", затверджених наказом №13-ОД від 27.06.2022 визначають порядок і умови надання ТОВ "БІЗПОЗИКА" кредитів, права та обов"язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і фізичною особою - підприємцем, які є сторонами Договору.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем свої зобов`язання за Договором виконано у повному обсязі, зокрема надано кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів в сумі 12000,00 грн, що підтверджується листом про підтвердження переказу від 25.03.2025, яким Акціонерне товариство "ТАСКОМБАНК" повідомляє ТОВ "БІЗПОЗИКА" про успішне зарахування коштів на платіжну карту клієнта - Декашевій М.В.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (стаття 1056-1 Цивільного кодексу України).
Приписами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
У пункті 2 Договору сторони узгодили, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (Проценти за користування Кредитом) нараховуються за ставкою вказаною у п.1 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3 Договору і розраховується в порядку описаному нижче.
Пунктом 3 Договору визначено графік платежів, припускаючи що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. 
Відповідно до п. 5.2. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.
Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Кредитодавця в строк відповідно до графіку платежів, встановленого договором про надання кредиту або додатковою угодою. Датою повернення (погашення) кредиту, так само, як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору про надання кредиту (додатковою угодою), при безготівкових розрахунках вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця (5.5. Правил). 
Як свідчать матеріали справи, Позичальник свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконала, що підтверджується довідкою про стан заборгованості.
Крім того, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" надано відповідь щодо витребуваної судом інформації стосовно Декашевої М.В., зокрема банківську виписку за період з 05.01.2024 по 21.06.2024, з якої вбачається надходження на рахунок відповідача № 5457082504080206 грошових коштів у розмірі 12 000,00 грн - 05.01.2024.
Положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, у відповідачки виник обов"язок щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до умов Договору про надання кредиту.
Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Таким чином, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Позичальником, своїх договірних зобов`язань в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом .
Отже, основний борг відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення становить 36 206,88 грн, з них: 11 392,66 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 24 814,22 грн заборгованість за процентами, що відображено у розрахунку заборгованості. 
Доказів, які б підтверджували сплату відповідачем заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору , матеріали справи не містять.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 36 206,88 грн, з якої 11 392,66 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 24 814,22 грн заборгованість за процентами, яка неоплачена станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та неспростовані відповідачем.

Висновок суду.
Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Всупереч наведеним вище нормам відповідач не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги повністю.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 2 422,40 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
У силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн покладається на відповідача.
Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 422,40 грн, покласти на відповідача. 
3. Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411, м. Київ, код ЄДРПОУ 41084239 - 11 392,66 грн заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та 24 814,22 грн заборгованості за процентами та 2 422,40 грн судового збору.
4. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати учасникам справи:
- до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України, позивачу;
- рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення,
відповідачу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .
Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст рішення складено та підписано "03" липня 2026 року.

Суддя Я.Я. Боровець