ОКРЕМА ДУМКА
(збіжна)
суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Погрібного С. О.
у справі № 990SCGC/16/25
(провадження № 11-141сап25)
1. 14 травня 2026 року Велика Палата Верховного Суду 
у справі № 990SCGC/16/25 ухвалила постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково, скаргу ОСОБА_2 задовольнила повністю, визнала протиправним і скасувала рішенняВищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». 
2.  Погоджуючись із результатами вирішення спору, не згодні з мотивами ухваленої Великою Палатою Верховного Суду постанови, в зв`язку із чим відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладаємо окрему думку.
Історія справи
3. 27 лютого 2025 року ВРП ухвалила рішення № 357/0/15-25, яким залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 .
4. Цим рішенням ВРП погодилася з висновком її Першої Дисциплінарної палати про те, що в діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), а саме допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а пропорційним видом дисциплінарного стягнення є попередження.
5. Дії, які ставилися в провину заявниці, полягають у тому, що 13 серпня 2020 року суддя Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у судовому засіданні після виходу з нарадчої кімнати проголосила вступну та резолютивну частини рішення у справі № 520/3773/2020 про відмову в задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимог.
6. Проте ухвалою від 14 серпня 2020 року суддя виправила описку в резолютивній частині рішення у справі № 520/3773/2020 шляхом заміни первинно проголошеного тексту на наступний:
«Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги - задовольнити.
Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 січня 2020 року № Ф-00000063306 на загальну суму 352 974,41 грн (триста п?ятдесят дві тисячі дев?ятсот сімдесят чотири гривні 41 копійка).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000333306 на загальну суму 3 161 414,90 грн (три мільйони сто шістдесят одна тисяча чотириста чотирнадцять гривень 90 копійок).
Скасувати рішення від 13 січня 2020 року № 00000293306 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 70 539,40 грн (сімдесят тисяч п?ятсот тридцять дев?ять гривень 40 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000343306 на загальну суму 680,00 грн (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000353306 на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000383306 на загальну суму 261 521,70 грн (двісті шістдесят одна тисяча п?ятсот двадцять одна гривня 70 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000393306 на загальну суму 340,00 грн (триста сорок гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000403306 на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000413306 на загальну суму 510,00 грн (п?ятсот десять гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000423306 на загальну суму 1,00 грн (одна гривня 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000373306 на загальну суму 3 526 840,00 грн (три мільйони п?ятсот двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок).
Скасувати податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2020 року № 00000363306 на загальну суму 80 113,18 грн (вісімдесят тисяч сто тринадцять гривень 18 копійок).
Скасувати рішення від 13 січня 2020 року № 00000323306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати рішення від 13 січня 2020 року № 00000313306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Скасувати рішення від 13 січня 2020 року № 00000303306 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 170,00 грн (сто сімдесят гривень 00 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 510,00 грн (десять тисяч п`ятсот десять гривень 00 копійок)».
7. Ухвалу про виправлення описки суддя мотивувала тим, що резолютивна частина скороченого рішення суду містить описку (технічну помилку), а саме неправильно зазначено про відмову в задоволенні адміністративного позову замість його задоволення.
8. Під час дисциплінарного провадження також встановлено, що на сторінці інтернет-ресурсу «Слідство.Інфо» розміщено публікацію від 28 липня 2022 року під заголовком «Диск можемо зіпсувати», у якій йдеться про нібито спілкування судді ОСОБА_1 зі своєю колегію з приводу можливості зіпсувати диск (технічний запис судового засідання) і зміни проголошеного судового рішення на протилежне.
9. Не погодившись з таким рішенням ВРП, суддя ОСОБА_1, а також скаржниця ОСОБА_2 подали скарги до Великої Палати Верховного Суду.
10. Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що:
- ВРП допустило порушення порядку виправлення описки у Спірному рішенні, позаяк ухвалою від 13 березня 2025 року № 518/0/15-25 про виправлення описки змінила юридичну кваліфікацію діяння, тобто фактично змінила суть оспорюваного рішення, що, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені від 04 вересня 2019 року у справі № 9901/87/19, є порушенням порядку виправлення описок;
- рішення ВРП не містить належного обґрунтування обставин, що були поставлені у вину судді в контексті зміни суті ухваленого нею рішення. Навпаки, в матеріалах справи наявні два висновки експерта, які спростовують відомості, викладені в рішенні; 
- зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 990SCGC/2/24, обставини можливого неправильного застосування суддею норм процесуального права, що регулюють порядок виправлення описки в судовому рішенні, не можуть становити об`єктивну сторону дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ;
- діяння ОСОБА_1 не містять обов`язкового елементу суб`єктивної сторони дисциплінарного проступку - умислу, що, до того ж, на рівні з відсутністю істотних негативних наслідків, було встановлено і в самому рішенні ВРП;
- відсутній не лише умисел на порушення процесуального законодавства, а й сам факт такого порушення, адже ОСОБА_1 діяла у відповідності до чинної на час винесення ухвали практики Верховного Суду щодо застосування положень статті 253 КАС України;
- Дисциплінарною палатою та ВРП не було враховано, що строк накладення дисциплінарного стягнення сплив 23 серпня 2024 року, тобто майже за місяць до ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
11. Скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що:
- рішення ВРП у частині накладення стягнення на суддю ОСОБА_1 є незаконним, а також необґрунтованим, оскільки воно не містить мотивів, з яких ВРП дійшла висновків, що до судді може бути застосовано стягнення саме у вигляді попередження. Це стягнення є найлегшим та непропорційним до вчиненого нею дисциплінарного проступку;
- ВРП не врахувала законодавчі обмеження щодо накладення дисциплінарного стягнення, істотний характер дисциплінарного проступку та встановлені обставини у дисциплінарній справі, які свідчать про умисний характер вчинення дисциплінарного проступку або про грубу недбалість судді; суспільний резонанс, що мав місце внаслідок дій судді;
- рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Мотиви постанови Великої Палати Верховного Суду 
12. Постановою від 14 травня 2026 року Велика Палата Верховного Суду 
у справі № 990SCGC/16/25 ухвалила постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнила частково, скаргу ОСОБА_2 задовольнила повністю, визнала протиправним і скасувала рішенняВРП від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». 
13. Свою постанову Велика Палата Верховного Суду мотивувала тим, що зміна суті судового рішення у спосіб виправлення описки не відповідає меті правосуддя у демократичному суспільстві, яка полягає у необхідності забезпечення кожному справедливого та публічного розгляду його справи судом, установленим законом. Помилки, допущені судом при прийнятті та виготовленні судового рішення, не можуть виправдовувати вчинення судом дій з їх виправлення у спосіб, не передбачений процесуальним законодавством. У протилежному випадку правосуддя втрачає ознаки легітимності як процесуальна діяльність. Такі методи роботи суддів не викликатимуть суспільної довіри та матимуть наслідком ігнорування цінностей правосуддя. Вони не можуть виправдовуватися необхідністю забезпечення єдності судової практики чи верховенства права, оскільки за своєю суттю становлять ігнорування процесуального права, дотримання якого очікується суспільством як складової частини верховенства права. 
14. Велика Палата Верховного Суду також погодилася з висновком ВРП про те, що дотримання суддею високих стандартів поведінки охоплює як дії судді в особистому житті, так і при прийнятті ним процесуальних рішень у його професійній діяльності. Зазначила, що саме такого підходу притримується КРЄС, надаючи свої висновки щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості. 
15. Велика Палата Верховного Суду не побачила помилки при кваліфікації ВРП дій судді ОСОБА_1 як дисциплінарного проступку відповідно до пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ. Зазначила, що ВРП дійшла правильного висновку та належно мотивувала своє рішення про те, що дії судді ОСОБА_1 щодо зміни підписаного, проголошеного та надісланого до реєстру судового рішення у спосіб, що суперечить процесуальному закону, створюють у стороннього спостерігача враження щодо ігнорування судом процесу дотримання основних правил судочинства, не відповідають дотриманню високих стандартів поведінки судді з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість, справедливість суду, підривають довіру суспільства до судової влади та утворюють склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
16. Водночас суд зазначив, що ВРП була зобов`язана визначити вид дисциплінарного стягнення з урахуванням спеціальних обмежень, прямо встановлених статтею 109 Закону № 1402-VIII. Нагадав, що абзацом першим частини четвертої статті 109 Закону № 1402-VIII імперативно визначено, що дисциплінарні стягнення, визначені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, зокрема попередження, не застосовуються у разі вчинення суддею проступків, передбачених пунктом 3 частини першої статті 106 Закону. Отже, законодавець прямо виключив можливість застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді попередження за вчинення відповідного дисциплінарного проступку
17. Незважаючи на це, ВРП, кваліфікувавши дії судді саме за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, застосувала до судді  ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження, тобто стягнення, застосування якого в такому випадку прямо заборонене законом, що, за висновком суду, є підставою для скасування рішення ВРП. 
Мотиви окремої думки
18. За наслідками розгляду скарг судді ОСОБА_1 та скаржниці ОСОБА_2 . Велика Палата Верховного Суду скасувала рішенняВРП від 27 лютого 2025 року № 357/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16 вересня 2024 року № 2688/1дп/15-24 про притягнення судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».
19. Автори окремої думки не заперечують проти такого результату вирішення цієї справи, проте не повною мірою погоджуються з мотивами ухваленої судом постанови, а саме з підставами скасування рішення ВРП.
20. Як уже зазначалося, дії судді ОСОБА_1, за які її притягнули до дисциплінарної відповідальності, полягали в проголошенні судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову та подальшій зміні результату ухваленого рішення (з відмови в позові на його задоволення) у спосіб постановлення ухвали про виправлення описки. Крім того, дисциплінарний орган врахував наявність публікації, в якій журналісти, описуючи ці події, висловили припущення щодо можливого псування суддею технічного аудіозапису судового засідання з метою зміни результату вже проголошеного судового рішення. 
21. Велика Палата Верховного Суду погодилася з кваліфікацією таких дій судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ - допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
22. Автори окремої думки переконані, що такий підхід є помилковим, таким, що не враховує саму суть передбаченого наведеною нормою порушення як «етичного проступку», а також суперечить судовій практиці, яку Велика Палата Верховного Суду сформувала в подібних справах.
23. Так, у постанові від 13 червня 2024 року Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 990SCGC/2/24 зазначила таке.
24. Правовий аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIIсвідчить про те, що з об`єктивної сторони передбачений цією нормою дисциплінарний проступок є вчиненням суддею діяння, яке полягає у порушені правил суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя. Оцінюючи наявність складу такого дисциплінарного проступку судді, на переконання Великої Палати Верховного Суду, потрібно виходити з такого.
25. У переліку, що міститься в частині сьомій статті 56 Закону № 1402-VIII законодавець чітко виокремлює обов`язки судді, які стосуються професійної діяльності щодо належного відправлення правосуддя (пункти 1, 5), та зобов`язання щодо дотримання правил етики (пункти 2, 4) та доброчесності (пункти 3, 6, 7, 9, 10).
26. Наведеним положенням частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII кореспондують відповідні склади дисциплінарних правопорушень, передбачених частиною першою статті 106 цього Закону. Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що за порушення суддею певного обов`язку передбачена конкретна визначена законом підстава для його дисциплінарної відповідальності.
27. Зокрема, в разі порушення зобов`язання «справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства» (пункт 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII), суддя може бути притягнутий за кількома пунктами, а саме пунктами 1 (із підпунктами), 2, 4 частини першої статті 106 названого Закону, які містять доволі широкий перелік відповідних дисциплінарних проступків.
28. На відміну від цього, положення пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII кореспондують не із зобов`язанням судді «розглядати і вирішувати судові справи», а його обов`язкам дотримуватися високих стандартів етичної поведінки, що пов`язано із його високим статусом (пункти 2, 4 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII), про що вказує буквальний зміст цієї норми.
29. Стандарти етики суддів викладені в Кодексі суддівської етики, затвердженому ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року. Цей документ має обов`язкову для суддів силу, оскільки до нього відсилає стаття 58 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України за пропозицією Ради суддів України.
30. Зміст Кодексу суддівської етики свідчить про те, що в ньому окреслені стандарти поведінки судді як під час здійснення правосуддя (розділ ІІ), так і визначено, якою має бути його позасудова поведінка (розділ ІІІ).
31. Порушення правил суддівської етики, пов`язане зі здійсненням суддею правосуддя, вчиняється суддею у процесі розгляду певної справи та може проявлятися в одній із таких форм: вияв неповаги чи образа когось з учасників судового провадження, розголошення конфіденційної інформації, що стала відома судді у зв`язку з розглядом судової справи, позапроцесуальне спілкування з учасниками процесу, ухилення від здійснення правосуддя тощо.
32. Таким чином, пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII стосується поведінки судді, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя і складається з таких аспектів:
- питання моралі, чесності, непідкупності;
- відповідність способу життя судді його статусу;
- дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду;
- прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
33. Отже, охоплюючи етичні аспекти поведінки судді, цей дисциплінарний проступок не може тлумачитись як такий, що стосується питання оцінки правильності або неправильності застосування суддею норм матеріального і процесуального права під час здійснення правосуддя та ухвалення судових рішень (у тому числі через невиправдане розширення змісту «стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду»).
34. Позасудова поведінка судді, яка може містити ознаки дисциплінарного проступку за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, пов`язана із вчиненням діянь, які мають ознаки інших правопорушень та/або демонстративного порушення норм суспільного співжиття чи загальноприйнятих правил поведінки (дрібне хуліганство, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тощо).
35. Про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, можуть свідчити дії чи бездіяльність судді, що демонструють відверте нехтування нормами моралі і права, неповагу до інших громадян та суспільства в цілому, недобросовісне використання власного соціального статусу і зумовлених посадою можливостей, поведінка, що викликає негативний суспільний резонанс, компрометує весь суддівський корпус, здатна поставити під сумнів незалежність, неупередженість, об`єктивність правосуддя і підірвати довіру до суду як інституції, покликаної стояти на варті законності і справедливості.
36. Тобто суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ лише за вчинення «етичного проступку», зокрема, під час виконання функцій судді зі здійснення правосуддя. У такому разі діяння судді повинні оцінюватися виключно через призму моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, та не повинні пов`язуватися із застосуванням суддею норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судових рішень.
37. За відсутності обставин, які свідчать, що дії судді під час виконання функцій правосуддя порочать звання судді й підривають авторитет правосуддя, а становлять лише порушення (істотне порушення) норм процесуального права, такі дії судді не можуть кваліфікуватись за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
38. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 990SCGC/2/24 зазначила, що ВРП безпідставно ототожнила порушення суддею процесуальних норм під час ухвалення судового рішення з поведінкою, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, та безпідставно кваліфікувала дії судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
39. Нагадаємо, що у справі № 990SCGC/2/24 судді ставилося у провину постановлення «неправомірної» ухвали про скасування арешту на майно. Такі дії, за висновком Великої Палати Верховного Суду, перебувають у площині правозастосовної діяльності суду, а не регулюються нормами етики та моралі. 
40. Аналогічний підхід із розмежування етичних проступків у залежності від того, при здійсненні якого роду діяльності відбулося те чи інше порушення, Велика Палата Верховного Суду застосувала і в справі № 990SCGC/7/24, ухваливши постанову від 16 січня 2025 року.
41. У цій справі судді ставилося в провину непередання до канцелярії суду 119 справ, наслідком чого стала втрата цих справ. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згадана бездіяльність судді не стосувалася безпосередньо конституційної функції суддів щодо здійснення правосуддя та погодилася з її кваліфікацією за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
42. У справі ж № 990SCGC/16/25, постанова в якій ухвалена 14 травня 2026 року, судді ОСОБА_1 у провину ставилося внесення виправлень у судове рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки результатом ухвали про виправлення описки стала повна зміна результату розглянутої справи.
43.  Такі дії ОСОБА_1 стосуються питання правильності застосування процесуальних норм при здійсненні професійної діяльності судді та не перебувають у причинному зв`язку з дотриманням або нехтуванням суддею нормами етики та моралі.
44. Принаймні у своєму рішенні ВРП прямо не пов`язувала таку поведінку судді з обставинами, які б викликали сумнів у доброчесності судді, а констатувала виправлення суддівської помилки у спосіб, не передбачений процесуальним законом (застосування так званого «правового волюнтаризму»).
45. За таких обставин, з огляду на сформовану самою ж Великою Палатою Верховного Суду практикою, дії судді ОСОБА_1, вчинені в процесі застосування норм процесуального права, не могли кваліфікуватися дисциплінарним органом за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
46. Такі дії, на наше переконання, могли бути кваліфіковані за пунктом 4 частини першої цієї статті, як умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
47. ВРП, здійснюючи кваліфікацію вчиненого суддею діяння, послалася на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 09 червня 2022 року (провадження № 11-84сап21), не звернувши увагу на те, що в більш пізніх своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід у питаннях того, які дії судді можна кваліфікувати як «етичний проступок», а які дії судді є процесуальною діяльністю. 
48. Не виправила цю помилку дисциплінарного органу і Велика Палата Верховного Суду. 
49. Про неправильно здійснену ВРП кваліфікацію діяння судді ОСОБА_1 свідчить і обраний Радою вид дисциплінарного стягнення (попередження), який, як справедливо зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2026 року в цій справі, не передбачений Законом № 1402-VIII при притягненні особи до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 цього Закону.
50. Навіть якщо погодитися з ВРП у питанні кваліфікації дій судді ОСОБА_1 (у контексті міркувань дисциплінарного органу про наявні в ЗМІ публікації щодо намірів судді пошкодити технічний запис аудіофіксації судового процесу), то як дисциплінарний орган, так і суд мали мотивувати цей висновок саме етичною складовою дій судді з посиланням на досліджені ВРП обставини, описані в статті інтернет-ресурсу «Слідство.Інфо», а не порушенням норм процесуального права.
51. Підсумовуючи, автори окремої думки погоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду про застосування до ОСОБА_1 занадто м`якого дисциплінарного стягнення, проте не згодні з кваліфікацією вчинених суддею дій: такі дії мали кваліфікуватися за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, або за пунктом 3 частини першої цієї статті, проте з наведенням іншого мотивування.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний