ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 607/22371/25 пров. № А/857/8104/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 607/22371/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
(головуючий суддя першої інстанції – Вооробель Н.Р., місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту- 16.01.2026),-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №61/1509 від 11.08.2025 та закриття провадження у справі.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала прийнята судом першої інстанції з порушеннями норм матеріального права та без дотримання і з порушенням норм процесуального права. Суд, приймаючи вказану ухвалу, неповно та не всебічно з`ясував всі обставини по справі та належно не дослідив та не врахував всіх наявних в справі доказів та обставин.
Апелянт зазначає, що оновивши мобільний застосунок Резерв+ він дізнався, що перебуває в розшуку з 03.08.2025 року за скоєння правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, тому року близько 18:00 год самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для зняття з розшуку. Вказане підтверджує опис «суті адміністративного правопорушення» в Протоколі № 60/2579 про адміністративне правопорушення. Така його поведінка є активною та свідчить про добросовісну зацікавленість у з`ясуванні питання щодо зняття з розшуку, дотриманні правил військового обліку, а також у з`ясуванні стану своїх прав, свобод і законних інтересів.
Як зазначено у Протоколі № 60/2579 про адміністративне правопорушення від 07.08.2025 року причиною розшуку було скоєння правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме «не з`явився по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження ВЛК. Відповідно до Закону України № 4235-1Х від 12,02.2025 р. «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», пункт 2 установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено-придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
Того ж дня, позивачем було пройдено ВЛК, його визнано придатним (№ протоколу ВЛК 2025-0807-1144-5889-3 від 07.08.2025 року), що підтверджують записи у Розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів сформовані 15.10.2025 року о 16:46 за допомогою мобільного застосунку Резерв+ та Військово-обліковому документі від « 15» жовтня 2025 року сформованому засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста (його мобільного додатка). Також зауважує, що в «поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» він зазначив про те, що пройшов ВЛК 07.08.2025 року.
Апелянт вважає, що оскільки станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення о 16:00 год. 11.08.2025 року були відсутні подія та склад адміністративного правопорушення ( пройшов ВЛК та визнаний придатним до військової служби), він обґрунтовано очікував на винесення керівником ТЦК та СП постанови про закриття провадження у справі.
Крім того вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надсилання ІНФОРМАЦІЯ_3 оскаржуваної постанови, оскільки з наявних доказів неможливо встановити конкретну адресу, на яку вона була направлена.
З урахуванням наведеного просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач правом подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 28.10.2025 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та, за клопотанням позивача, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію постанови №61/1509 від 11.08.2025, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності, а також належним чином засвідчені копії усіх матеріалів справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких винесено вказану постанову.
02.01.2026 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, залишено без руху, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення йому копії ухвали суду, для усунення недоліків позовної заяви.
08.01.2026 шляхом поштового відправлення надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, яка зареєстрована через канцелярію суду 12.01.2026. Згідно з цією заявою, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 02.01.2026 позивач додає заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску. Ухвалу отримано 05.01.2026 через мобільний застосунок «Дія» (скріншот сповіщення додає). Проте зазначає, що разом з позовною заявою ним було надіслано суду та відповідачу також і заяву про поновлення строку на звернення до суду від 21.10.2025, що підтверджує опис вкладення до поштових відправлень №4600700152326, №4600700152334 та квитанції (копії додає).
Відповідно до заяви про поновлення строку на звернення до суду від 08.01.2026, відлік строку на оскарження постанови залежить від дати її отримання. Відтак за відсутності доказів належного надсилання та/чи отримання постанови перебіг строку на її оскарження не розпочався. Пункт 15 розділу ІІ Інструкції №36/41381 та ст. 285 КУпАП не зобов`язує позивача вживати будь-яких заходів для з`ясування стану адміністративного провадження та притягнення чи не притягнення його до адміністративної відповідальності за результатами такого провадження, оскільки обов`язок вручити чи надіслати поштою копію постанови особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, покладено на ТЦК та СП.
Причина пропуску строку для звернення до суду є аналогічною тій, яка зазначена у заяві про поновлення строку на звернення до суду від 21.10.2025, позивач дізнався про існування оскаржуваної постанови із застосунку «Дія» 14.10.2025, куди прийшло сповіщення про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, залишено без розгляду.
Позовну заяву за залишено без розгляду з тих підстав, що позивач пропустив строк звернення до суду. Суд зауважив, що позивач, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення був обізнаний про дату розгляду справи щодо нього, тому повинен був вживати розумних заходів для з`ясування стану адміністративного провадження та притягнення чи не притягнення його до адміністративної відповідальності за результатами такого провадження.
Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) ( ч. 2 ст. 286 КАС України).
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до наведеної вище норми, позовна заява про оскарження рішення про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подана до суду протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення.
Висновки суду першої інстанції про те, що позивач був обізнаний про дату розгляду справи щодо нього, тому повинен був вживати розумних заходів для з`ясування стану адміністративного провадження та притягнення чи не притягнення його до адміністративної відповідальності за результатами такого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наведене не спростовує обов`язку відповідача надіслати позивачу копію постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд першої інстанції виснував, що «відсутність належних відомостей про надіслання відповідачем оскаржуваної постанови (згідно з наявними у матеріалах справи доказами, неможливо встановити конкретну адресу, за якою була направлена оскаржувана постанова), не спростовує того факту, що позивачу було відомо про те, що о 16:00 11.08.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно нього буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення».
Тобто, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не доводять, що оскаржувану постанову направили на адресу реєстрації чи фактичного проживання позивача. 
Водночас, на думку суду першої інстанції наведене не спростовує того факту, що позивачу було відомо про те, що о 16:00 год 11.08.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно нього буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на різницю між фактом відправки документа та обізнаністю особи про розгляд справи. Саме протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), може бути подано адміністративний позов до суду. 
Крім цього, виклик на розгляд справи про адміністративне правопорушення на певну дату не може бути беззаперечним доказом того, що у цей день така постанова могла бути прийнята.
Тобто, обізнаність по дату розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єктом владних повноважень, не можна розцінювати як день про який позивач був обізнаний як про дату, коли щодо нього буде/була прийнята постанова про притягнення до адміністративної відповідальності та відповідно початок обчислення десятиденного строку для звернення до суду із позовом.
Отже, судом першої інстанції не встановлено дати з якої необхідно обчислювати строк звернення до суду із вказаним позовом, зокрема необхідно встановити чи постанова була надіслана ОСОБА_1 та дату отримання позивачем оскаржуваної постанови.
Вказаним обставинам належна оцінка не надана та такі не були належим чином перевірені судом першої інстанції, тому висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду є передчасним. 
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2026 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 607/22371/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин