ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 505/2335/25
Провадження № 2/505/3145/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року         місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді   Дзюбинського А.О.,
за участю:
секретаря судового засідання  Антонюк Ю.А.,
позивача     ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Осокіна С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн та стягнення судових витрат в сумі 20 000 грн,
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи
Позовна заява
Позивач  ОСОБА_1  звернувся до Подільського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн та стягнення судових витрат в сумі 20 000 грн., завданої діями поліцейського Подільського РУП ГУНП в Одеській області Манзюком М. І., що виразились в необґрунтованому та незаконному оформленні відносно позивача адміністративного протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.
12.03.2024 поліцейським Подільського РУП ГУНП в Одеській області Манзюком М. І. відносно позивача був складений адміністративний протокол серії ААД № 469234 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2025 року по справі № 505/1452/24 зазначена справа була закрита за відсутності події та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, відповідно до зазначеного судового рішення дії поліцейського Манзюка М. І., що виразилися в необґрунтованому та незаконному оформленні відносно позивача адміністративного протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП, є протиправними.
Так, незаконним складанням адміністративного протоколу, численними порушеннями діючого законодавства та конституційних прав позивача останньому було завдано моральну шкоду, оскільки протягом тривалого часу позивач переживав душевні та моральні страждання, незаконність дій зазначеного поліцейського негативно вплинули на стан здоров`я позивача, який втратив спокій та нормальний сон, були порушені звичайні життєві зв`язки позивача, погіршились його відносини з оточуючими, значні зусилля він витратив на відстоювання своїх прав, відволікаючись від своєї роботи та можливості заробляти гроші для утримання своєї родини.
Крім того, позивач був вимушений звертатися за правовою допомогою до адвоката, витрачати власний час та кошти для захисту своїх прав та інтересів у суді.
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 500000 грн., виходячи із характеру та тривалості моральних страждань, негативного впливу на стан здоров`я, порушення звичного способу життя та необхідності докладати значних зусиль для захисту своїх прав.
З урахуванням уточненого позову від 25.07.2025, із посиланням на ст. 23, ст. 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», положення Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, практику Верховного суду по справі № 640/16169/17 від 05.02.2020, по справі № 686/23731/15-ц від 20.09.2018, просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на його користь суму заподіяної моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн, витрати на правничу допомогу по розгляду справи № 505/1452/24 в розмірі 20 000,00 грн, а також витрати на правничу допомогу по даній справі в розмірі 20 000,00 грн.
Відзив на позов
Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області Левенець А. В. відповідно до відзиву на позов просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.
Зазначає, що Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2025 по справі №505/1452/24 не визнано дії працівників поліції незаконними, а тому з чого позивач вирішив що дії посадових осіб поліції являються протиправними незрозуміло. 
Позивачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди працівником поліції, таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.
Відповідно до ч.5 ст.4 Порядку відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
З зазначеної норми законодавства, яка зазначає випадки в яких виплачується моральна шкода вбачається, що виплата моральної шкоди за накладення штрафу, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення не передбачається. Отже позивач фактично створює неіснуючі статті законодавства та посилається на них.
Посилався на практику Верховного суду по справі № 521/1661/17 від 14.01.2019, по справі № 686/7986/21 від 09.11.2022, по справі № 312/262/18 від 21.10.2020, по справі № 712/12148/16-а від 31.05.2022.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначає, що позивачем надано квитанції, які не є документом, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Крім того, позовна заява подана по зазначеній справі має 7 сторінок з яких 5 це норми права, 1 доводи по суті справи, а 1 сторінка реквізити суду, сторін та прохальну частину. Отже цитування норм права на 5 сторінках і лише 1 сторінка по суті справи аж ніяк не можуть мати витрачених зусиль та часу на 20000 гривень гонорару. Більш того вказана справа не має значної складності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Печорська А.О. відповідно до письмових пояснень на позов просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, зазначивши наступне.
Належним відповідачем по справі № 505/2335/25 є саме органи досудового розслідування чи прокуратури, діями або бездіяльністю яких на думку позивача, завдано шкоду, а не ГУ ДКСУ в Одеській області. 
Разом із тим, у прохальній частині позову позивачем помилково ототожнено Казначейство з Державним бюджетом України, що суперечить нормам законодавства.
Згідно зі статтею 1176 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури або суду, здійснюється державою за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, Казначейство не уособлює Державу та Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, та не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.
Враховуючи вищезазначене, стягнення на користь ОСОБА_1 повинно здійснюватись не з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн, а з рахунків органів досудового розслідування чи прокуратури.
Щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди вказувала, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях Закону України №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Крім того, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу шкоди. Зазначена позиція Головного управління узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.10.2020 по справі №312/262/18.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу вказувала, що позивач самостійно обрав правничу допомогу та уклав договір із адвокатом, чим добровільно взяв на себе відповідний фінансовий обов`язок. Отже, витрати на оплату послуг адвоката є його власними витратами і не підлягають перекладу на інших осіб.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 22.07.2025 позовну заяву залишено без руху.
25.07.2025 позивачем на виконання ухвали суду від 22.07.2025 надано уточнений позов та квитанцію про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
06.08.2025 представником відповідача Левенець А.В. подано відзив на позов.
19.09.2025 представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 подано письмові пояснення на позовну заяву.
24.09.2025 представником позивача надано письмову заяву про виклик свідків у судове засідання.
Ухвалою суду від 24.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків.
10.12.2025 у судовому засіданні представником позивача повторно заявлено клопотання про виклик свідків у судове засідання.
Ухвалою суду від 10.12.2025 клопотання представника позивача про виклик свідків задоволено.
16.01.2026 та 13.03.2026 представником позивача подані заяви про відкладення розгляду справи.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись.
У судовому засіданні 05.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, оголошено про дату проголошення судового рішення - 12.05.2026.
Судовий розгляд справи
12.05.2026 представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив його задовольнити.
Представники відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Державного казначейства України в Одеській області у судове засідання не з`явились. 
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
12.03.2024 інспектор СРПП Подільського РУП ГУНП в Одеській області Манзюк М. І. склав протокол серії ААД № 469234, про те, що ОСОБА_1 , який повторно протягом року вчинив порушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, 12 березня 2024 року о 21 годині 02 хвилин в м. Подільськ, по проспекту Перемоги, керував автомобілем марки «BMW 1161», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія на місці події за допомогою приладу «Драгер», результат якого 0,23 проміле алкоголю. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2025, яка набрала законної сили 10.03.2025, справа № 505/1452/24, провадження № 3/505/5/2025, провадження у справі відносно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.130 КУпАП закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Суд у справі № 505/1452/24 встановив, що будь-яких належних доказів, зокрема долученими до протоколу відеозаписами, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Наведене у своїй сукупності вказує на недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння 12 березня 2024 року о 21 годині 02 хвилини.
Судом були витребувані матеріали справи про адміністративне правопорушення у справі № 505/1452/24, провадження № 3/505/5/2025.
Відповідно до матеріалів справи № 505/1452/24 встановлено, що: 12.03.2024 о 21 год 07 хв надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 12.03.2024 о 21 год 07 хв за адресою: м. Подільськ, вул. Вокзальна, відбувся наїзд на пішохода; 12.03.2024 на ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол серії ААД № 469234 за ч.2 ст. 130 КУпАП, протокол серії ААД № 469235 за ст. 124 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 902318.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2025, яка набрала законної сили 10.02.2025, справа № 505/1453/24, провадження № 3/505/339/2025, провадження у справі відносно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Допитані у судовому засіданні свідки сторони позивача 
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надала показання. Зазначила, що її чоловіка ОСОБА_1 12.03.2024 на дві години затримали працівники поліції, вимагали від нього проходження огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, в той час як ОСОБА_1 вимагав проходження такого огляду у медичному закладі. Зазначила, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення вона дві години, будучи вагітною, стояла під дощем. Стверджує, що моральна шкода була завдана, оскільки її чоловік буд дуже схвильований та засмучений, стверджувана, що її чоловіка не випускали з салону автомобіля впродовж 2 годин. Після 12.03.2024 ОСОБА_1 перебував у депресивному стані.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надала показання, відповідно до яких зазначила, що є близькою подругою дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Зазначила, що після 12.03.2024 у ОСОБА_1 психологічний стан був дуже поганий, зазначила, що ОСОБА_1 залишився без роботи, в той час як ОСОБА_1 є єдиним членом сім`ї який має доходи. Зазначила, що ОСОБА_1 став більш депресивним.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Одеській області є відносини, які пов`язані із відшкодуванням моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, які були завдані притягненням позивача до адміністративної відповідальності.
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Щодо підстав відшкодування шкоди у спірних правовідносинах.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Щодо застосування статті 1176 ЦК України та приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР до спірних правовідносин.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та деталізовані у Законі № 266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до правил цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Згідно зі статтею 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:
1) постановлення виправдувального вироку суду;
1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Системне тлумачення зазначених норм свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, поліція особливого призначення, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.
Відповідно до розділу 2 Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року № 796, основними завданнями патрульної служби є: забезпечення публічного порядку і громадської безпеки; забезпечення безпеки осіб, захисту їх прав, свобод та законних інтересів; створення стану захищеності життєво важливих інтересів суспільства, сконцентрованих у його матеріальних і духовних цінностях, нормальних умов життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ, організацій; запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням; попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; взаємодія із суспільством: реалізація підходу «міліція та громада», що полягає у співпраці та взаємодії із населенням, громадськими організаціями, іншими підрозділами органів внутрішніх справ, органами публічної влади, з метою запобігання правопорушенням, забезпечення безпеки, зниження рівня злочинності, а також установлення довірливих відносин між міліцією та населенням; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
З урахуванням наведених правових норм суд у постанові Великої Палати Верховного Суду № 335/6977/22 від 22.01.2025 встановив, що поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, (також і постанову) не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.
Таким чином суд дійшов висновку, що у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відшкодування шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, здійснюється на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України, а положення статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР не є застосовними.
Встановлення факту заподіяння моральної шкоди.
Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).
З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.
Вирішувати такі спори потрібно з урахуванням того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.
Встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, - є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.
Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням особи до адміністративної відповідальності, встановлення протиправного характеру дій посадових осіб, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не може оцінюватись як преюдиційний факт завдання моральної шкоди особі, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, і як наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.
У постанові по справі № 335/6977/22 від 22.01.2025 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення
У спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Рішенням у справі про адміністративне правопорушення № 505/1452/24 не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, та те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення дії патрульного поліцейського були протиправними.
Суд звертає увагу, що працівники поліції діяли у межах наданих їм законом повноважень після отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та здійснювали перевірку обставин події, у тому числі щодо можливого перебування учасників події у стані алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять доказів того, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції були допущені очевидні порушення вимог закону, прояви свавільності, умисного переслідування позивача або інші дії, які самі по собі могли б свідчити про протиправність їх поведінки.
Крім того, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є реабілітуючою обставиною. 
Водночас, і за змістом постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2025 у справі № 505/1452/24 не було встановлено очевидної невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону, або інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та (або) дій працівників поліції, які містять ознаки свавільності.
Не здобуто таких доказів і під час розгляду справи.
Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки наведені ними обставини мають переважно суб`єктивний, емоційно-оціночний характер та ґрунтуються на особистому сприйнятті психологічного стану позивача після складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому показання свідків не підтверджені належними та допустимими об`єктивними доказами, зокрема медичними документами, висновками спеціалістів або іншими доказами, які б свідчили про істотне погіршення психоемоційного стану позивача, порушення його звичних життєвих зв`язків чи необхідність докладати надмірних зусиль для організації свого життя.
Суд також враховує, що свідок ОСОБА_3 є дружиною позивача, а свідок ОСОБА_4 - близькою подругою сім`ї позивача, у зв`язку із чим їх показання підлягають оцінці з урахуванням наявності особистих стосунків із позивачем та заінтересованості у результаті розгляду справи. Вказані обставини не свідчать про недопустимість таких доказів, однак потребують їх оцінки у сукупності з іншими доказами у справі.
Разом із тим, сам факт переживань, хвилювання, емоційного напруження чи погіршення настрою у зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для висновку про заподіяння особі моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України та не свідчить автоматично про наявність підстав для покладення на державу обов`язку щодо її відшкодування.
Крім того, показання свідків не підтверджують наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції під час складання адміністративного протоколу та заявленими позивачем моральними стражданнями, оскільки із матеріалів справи не встановлено, що працівниками поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення були допущені очевидні порушення вимог закону, прояви свавільності, умисного переслідування позивача або інші неправомірні дії, які могли б свідчити про протиправність їх поведінки.
Також суд враховує, що твердження свідків щодо тривалих моральних переживань позивача та значного негативного впливу розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді на його спосіб життя не узгоджуються у повній мірі з іншими матеріалами справи, зокрема з даними про неодноразове подання самим позивачем та його представниками заяв про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції та моральними стражданнями позивача, оскільки таке судове рішення саме по собі не свідчить про незаконність усіх процесуальних дій працівників поліції під час документування події.
Крім того, сам по собі факт переживань у зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення не є достатнім для покладення на державу обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди без встановлення протиправності дій працівників поліції та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і заявленими стражданнями.
Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на тривалий час, який ним витрачено на відстоювання своїх прав, оскільки згідно з матеріалами справи № 505/1452/24: 03.06.2024, 04.06.2024, 14.10.2024, 27.11.2024, 09.01.2025, 29.01.2025 ОСОБА_1 та його представниками були подані заяви про відкладення розгляду справи.
Також суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції під час складання адміністративного протоколу та заявленою моральною шкодою, що виключає підстави для покладення на державу обов`язку щодо її відшкодування.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, а також проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників поліції під час складання адміністративного протоколу та заявленою моральною шкодою, а тому у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судовий збір
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог позивача, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору слід покласти на позивача.
Витрати пов`язані з розглядом справи
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог позивача, витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, суд
УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державного казначейства України в Одеській області, до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн та стягнення судових витрат в сумі 20 000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 12.05.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 
Представник позивача: адвокат Осокін Сергій Юрійович, місцезнаходження АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108740, місцезнаходження юридичної особи: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А, тел. 380487794061
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37607526, місцезнаходження юридичної особи: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А, тел. 380487305900

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області        Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ