СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/3849/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гамаюнової Марини Сергіївни (вх. №716Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 (рішення ухвалено суддею Усатою В.В. в приміщенні Господарського суду Харківської області 09.03.2026, повне рішення складено 19.03.2026) у справі №922/3849/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) 
до фізичної особи - підприємця Гамаюнової Марини Сергіївни ( АДРЕСА_1 ) 
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі №922/3849/25 позов задоволено; стягнуто з ФОП Гамаюнової Марини Сергіївни на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 у розмірі 109904,76 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 59730,72 грн, суми прострочених платежів по процентах - 50174,04 грн, суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн, суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
ФОП Гамаюнова М.С. звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі №922/3849/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ФОП Гамаюнової М.С. про стягнення заборгованості за договором №508166- КС-001 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, зокрема, таке:
- суд повністю проігнорував заперечення відповідача стосовно того, що надана позивачем «візуальна форма послідовності дій клієнта» та «анкета клієнта» (витяг з ІТС) є документами, які сформовані позивачем односторонньо. Позивачем не було доведено, що ці документи створюються системою автоматично та захищені від подальшого редагування чи зміни їхнього змісту посадовими особами позивача;
- у межах розгляду цієї справи відповідач заявляв клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних файлів, проте суд ухвалою від 09.02.2026 відмовив у задоволенні цих клопотань, чим позбавив відповідача можливості реалізувати своє право на спростування доводів позивача;
- суд помилково ототожнив паперові роздруківки, що містять лише текстові відмітки про «підписання одноразовим ідентифікатором», з оригіналами електронних документів. Без дослідження вихідного файлового формату неможливо встановити, чи дійсно алфавітно-цифрова послідовність була додана особою у момент акцепту, і чи не зазнав документ змін після цього;
- ухвалення рішення про стягнення суми, що втричі перевищує наданий кредит, на користь сторони, яка одноособово контролює електронну систему та формує умови договору, є порушенням не лише норм ГПК України щодо змагальності, а й фундаментальних засад справедливості та пропорційності.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Гамаюнової Марини Сергіївни (вх. №716Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі №922/3849/25; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 02.06.2026.
01.06.2026 від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, в обґрунтування якого він зазначає, що не може взяти участь у судовому засіданні у справі №922/3849/25, оскільки цього ж дня о 10:45 год призначене судове засідання в іншій справі №903/1012/25, і такі обставини унеможливлюють участь представника в обох процесах одночасно.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 відкладено розгляд справи на 16.06.2026, зобов`язано ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали надати суду оригінали всіх електронних доказів, копії яких були додані до позовної заяви.
Позивач вказану ухвалу суду від 02.06.2026 отримав 03.06.2026 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте зазначені вимоги не виконав, витребувані оригінали електронних доказів - не надав.
У судовому засіданні представник ФОП Гамаюнової М.С. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду скасувати. В обгрунитування апеляційної скарги зазначив, що відповідачем позовні вимоги не визнаються, кредитні кошти від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не отримувались, а твердження позивача є такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Уповноважений представник ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у судове засідання 16.06.2026 не з`явився.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила таке.
Звертаючись до Господарського суду Харківської області з даним позовом, позивач зазначає, що 24.08.2024 ТОВ «Бізнес позика» (позивачем) було направлено фізичній особі - підприємцю Гамаюновій Марині Сергіївні (відповідачу) пропозицію (оферту) укласти договір №508166-КС-001 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». В свою чергу, фізична особа - підприємець Гамаюнова Марина Сергіївна, прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №508166-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено фізичній особі - підприємцю Гамаюновій М.С., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-0291, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачем було введено/відправлено.
Враховуючи зазначене, позивач стверджує, що 24.08.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (кредитодавець) та ФОП Гамаюновою М.С. (позичальник) у електронному вигляді укладено договір №508166-КС-001 про надання кредиту (електронна форма).
Згідно доданого до позову тексту вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 75000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі- правила) (п.2.1); тип кредиту - кредит (п.2.2.); строк, на який надається кредит - 24 тижні (п. 2.3.); стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1%, фіксована (п. 2.4.); комісія за надання кредиту (далі - комісія): 15000,00 грн (п. 2.5.); загальний розмір наданого кредиту 75000,00 грн (п. 2.6.); строк дії договору: до 08.02.2025 (п.2.7.); орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 184356,38 грн (п. 2.8.); загальні витрати за кредитом 109356,38 грн (п. 2.9.); орієнтовна реальна річна процентна ставка: шість тисяч шістсот шістдесят п`ять цілих вісімдесят п`ять сотих процентів (п. 2.10); дата видачі кредиту 24.08.2024 (п. 2.11); дата повернення кредиту 08.02.2025 (п. 2.12); мета (цілі) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності; цей кредит не споживчим кредитом (п. 2.13). 
Порядок та умови надання кредиту визначено у розділі 4 зазначеного договору. Зокрема, надання кредиту здійснюється шляхом безготівкового переказу коштів (п.4.1); графік платежів (п. 4.2.2.). Права та обов`язки сторін визначені у розділі 5 договору.
Позивач також стверджує, що на виконання кредитного договору надав відповідачу грошові кошти в сумі 75000грн. Проте, до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за договором №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 щодо повернення коштів належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 90525грн. Водночас, заборгованість становить 109904,76 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 59730,72 грн; суми прострочених платежів по процентах - 50174,04 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн.
На підтвердження обставин, викладених у позові, ТОВ «Бізнес позика» надано, зокрема, копії:
- візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с.47), в якій зазначено таку послідовність дій клієнта та товариства: 24.08.2024 16:11:55 вхід в особистий кабінет клієнт використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет (виконавець клієнт); 24.08.2024 16:11:56 отримання інформації про статус клієнта перевірка теперішнього статусу клієнта (виконавець товариство); 24.08.2024 17:28:38 передача інформації обраних клієнтом умов кредиту клієнт надає всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту (виконавець клієнт); запит для відображення інформаційного повідомлення клієнту на номер телефону відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором [info3_sms] для підписання Інформаційного повідомлення, про отримання згоди від третіх осіб на передачу та обробку їх персональних даних (виконавець товариство); підписання Інформаційного повідомлення клієнт підписав одноразовим ідентифікатором [info3_sms] інформаційне повідомлення про отримання згоди від третіх осіб на передачу та обробку їх персональних даних (виконавець клієнт); 24.08.2024 17:28:41 формування шаблону оферти товариство направило(розмістило) клієнту в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активними посиланнями), яка містить істотні умови договору (виконавець товариство); 24.08.2024 17:28:39 запит на формування одноразового ідентифікатора для підписання договору відправлення в смс-повідомленні на номер телефону клієнта одноразового ідентифікатора UA-0291 (виконавець товариство); 24.08.2024 17:28:39 запит на відправку шаблону акцепту клієнт ознайомився з офертою товариства та приймає її умови (виконавець клієнт); 24.08.2024 17:29:40 підписання договору клієнтом акцептування клієнтом умов оферти, шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-0291 (дані в електронній формі у вигляді алфавітно цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, та надсилаються іншій стороні цього договору) (виконавець клієнт); 24.08.2024 17:29:19 підписання договору товариством підписання договору кваліфікованим електронним підписом відповідальної особи товариства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (виконавець товариство); 24.08.2024 17:29:50 формування інформаційного повідомлення про успішне підписання договору після укладення договору, товариство направило (розмістило) клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа (виконавець товариство); 24.08.2024 17:29:52 відправка документів на електронну пошту договір, додатки до нього та правила кредитування відправлені клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з позичальником (виконавець товариство); 24.08.2024 17:29:55 відображення документів у особистому кабінеті розміщення в особистому кабінеті клієнта підписаного договору та додатків до нього, правил кредитування в цілодобовому онлайн доступі (виконавець товариство);
- анкети клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com) від 22.10.2025 (а.с.48);
- підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с.49);
- правил надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям для продуктів «Кредит 4 місяці» та «Кредит 6 місяців» ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у редакції від 19.08.2024 (а.с.50-61);
- договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020, укладеного між ТОВ «Бізнес Позика» та ТОВ «ПрофітГід» (а.с.131-136);
- квитанції з платіжної системи Platon (а.с. 138-145).
- електронного листа про направлення на електронну адресу ФОП Гамаюнової М.С. примірника укладеного договору (а.с.146).
Згідно розрахунку заборгованості (а.с.10-13) та довідки ТОВ «Бізнес позика» про стан заборгованості ФОП Гамаюнової М.С. за договором №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 (а.с.14) станом на 22.10.2025 загальна заборгованість за договором становить 139388,4 грн, з яких 59730,72 грн - за кредитом, 50174,04 грн - по відсоткам, 0 грн - по комісії, 29483,64 грн - по штрафам.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення візуальної форми послідовності дій відповідний документ захищено від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. Не є таким безсумнівним доказом вчинення сторонами дій з укладення електронного договору і подана позивачем та створена ним одноособово анкета клієнта (витяг з інормаційно-телекомунікаційної системи). Окрім того, позивачем не доведено та не обґрунтовано, що надані ним анкета клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) та візуальна форми послідовності дій клієнта створюються автоматично системою в день укладення договору, а тому при можливості формування таких документів позивачем, зокрема його посадовою особою, односторонньо та у будь-який час (анкета створена у вигляді витягу із сайту). З урахуванням неподання позивачем оригіналів електронних доказів щодо вчинення тієї послідовності дій, про яку стверджує позивач, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та достовірними доказами обставин акцептування відповідачем конкретних умов договору кредитування та, зокрема, укладення з відповідачем договору №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 саме на тих умовах і з тим змістом, на яких наполягає позивач. А тому наданий договір №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 є неналежним доказом у справі.
Судом першої інстанції задоволено клопотання позивача, заявлене ним у позові, та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» (письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № НОМЕР_2 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я Гамаюнової М.С. (РНОКПП НОМЕР_3 ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_2 за період з 24.08.2024 (дата видачі кредиту) по 08.02.2025 (дата закінчення терміну кредитування).
На виконання вимог ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку № НОМЕР_2 Гамаюнової М.С. за період 24.08.2024 - 08.02.2025, з якої, зокрема, вбачається, що на рахунок Гамаюнової М.С. 24.08.2024 надходили кошти у розмірі 75000,00 грн (деталі операції payway1 tr4av Visa direct).
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, суд першої інстанції зазначив, що зважаючи на подання позивачем відповідних доказів через підсистему «Електронний суд» єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) в електронному вигляді, відсутні підстави для задоволення клопотань відповідача про витребування електронних доказів (вх. № 1883 від 22.01.2026) та (вх. № 2185 від 27.01.2026).
Задовольняючи оскаржуваним рішенням позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що наявний в матеріалах справи договір №508166- КС-001 про надання кредиту містить відмітку про підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0291, номер телефону : НОМЕР_1 24.08.2024 17:29:12», що відповідає нормам Закону України «Про електронну комерцію». А отже, 24.08.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та фізичною особою - підприємцем Гамаюновою М.С. було укладено договір №508166-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
Місцевий господарський суд також визнав доведеним факт перерахування на рахунок ФОП Гамаюнової М.С. коштів у сумі 75000,00 грн відповідно до умов укладеного кредитного договору на підставі виписки про рух коштів по картці відповідача від 01.01.2026, яка була надана АТ КБ «ПриватБанк» за період 24.08.2024 -08.02.2025.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» про стягнення з відповідача заборгованості за договором №508166-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2024 у загальному розмірі 109904,76 грн є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 (провадження №61-4523св25) зазначив, що на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» унормовано, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронний підпис це електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі; засіб електронного підпису чи печатки - апаратно-програмний пристрій чи програмне забезпечення, що використовуються для створення електронного підпису чи печатки.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 96 ГПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються у формі документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет), як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 15.07.2022 у справі №914/1003/21).
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 (провадження № 61-4523св25) зазначив, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі (п. 15, 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Крім цього, варто враховувати те, що поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу. Водночас електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі).
Так, Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Так, згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Відповідно до п. 59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» удосконалений електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням кваліфікованого сертифіката електронного підпису, виданого кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг та не містить відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису.
В свою чергу, КЕП є різновидом УЕП, а тому так само повинен пов`язуватися з підписуваними даними так, щоб забезпечувати можливість виявити порушення цілісності цих даних. Вимоги до УЕП містяться у статті 17-1 Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а до КЕП - у статті 19 цього Закону.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 (провадження № 61-4523св25) також зазначив, що питання достовірності, цілісності і незмінюваності змісту електронного кредитного договору є ключовим у цій справі, оскільки від нього залежить те, чи може цей договір уважатися укладеним у письмовій формі або щонайменше чи можуть окремі його положення вважатися такими, що оформлені саме письмово.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога частини першої статті 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
Воно стає питанням доказування цілісності і незмінюваності електронного документа, в якому міститься відповідний електронний договір, тобто переходить у площину процесуального права. Тому, якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Питання про те, як суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінюваність електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Так, згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа.
Оскільки електронний підпис не завжди може міститися безпосередньо на самому електронному документі або в файлі, який містить цей документ, а може існувати окремо, поєднуючись із електронним документом лише логічно, то з технічної точки зору оригінал електронного документу може зберігатися в декількох файлах, на декількох веб-сторінках, серверах тощо. Тому ознайомлення з таким оригіналом може передбачати вчинення таких дій, як, наприклад: (а) візуальний огляд веб-сторінок, на яких розміщено електронний документ та його електронний підпис; (б) візуальний огляд файлу, в якому зберігається електронний документ, а також акаунту учасника справи на сервісі електронної пошти, який підтверджує, що певній особі засобами електронної пошти надсилався саме цей файл і саме з цього акаунту учасника справи; (в) візуальний огляд інформаційно-комуніційної системи, власником якої створено електронний документ та можливість авторизуватися в цій системі для її користувачів, а також отримати від власника системи відповідний електронний документ за допомогою технічних засобів цієї системи або іншої.
Отже, можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
Дослідивши матеріали справи (в тому числі електронної), колегія суддів встановила, що позовна заява подана до суду в електронній формі в системі «Електронний суд», а всі додані позивачем до позову докази сформовані у вигляді PDF-файлів.
Водночас, за змістом позовної заяви та змісту, зокрема, додатків 5 - 7, 10, 13 (договір №508166-КС-001 про надання кредиту (Електронна форма) від 24.08.2024, пропозиція (оферта) укласти Договір про надання кредиту №508166-КС-001 (Електронна форма) від 24.08.2024, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір про надання кредиту №508166-КС-001 (Електронна форма) від 24.08.2024, підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, лист НБУ «Про переоформлення ліцензії» від 15.03.2024, витяг із Державного реєстру фінансових установ від 14.03.2024) є електронними доказами. 
Так, у розділі 12 «Реквізити та підписи сторін» договору №508166-КС-001 про надання кредиту (Електронна форма) від 24.08.2024 з боку кредитодавця підписувачем зазначено Гайворонську М.М. тип підпису: кваліфікований електронний підпис, посада підписувача: директор, дата: 24.08.2024 17:29:19 год, а з боку позичальника - ФОП Гамаюнової М.С. зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0291, номер телефону: НОМЕР_1 , 24.08.2024 о 17:29:12 год.
Підписувачем пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту №508166-КС-001 (Електронна форма) від 24.08.2024 зазначено Гайворонську М.М., тип підпису: кваліфікований електронний підпис, посада підписувача: директор, дата: 24.08.2024 17:28:43 год.
На документі прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту №508166-КС-001 (Електронна форма) від 24.08.2024 зазначено, що його підписано Гамаюновою М.С. електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0291, номер телефону: НОМЕР_1 , 24.08.2024 17:29:12 год.
Разом із цим, колегія суддів зазначає, що здійснивши експорт вказаних додатків до позову з системи «Діловодство спеціалізованого суду» (договору, оферти, акцепту та інші) та здійснивши перевірку електронних підписів на них, в тому числі за допомогою онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису даних на сайті Державної податкової служби України, судом встановлено, що вказані додатки підписані ЕЦП Мишевської Н.М. - уповноваженої особи ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», яка подала та підписала позовну заяву.
Таким чином, надані позивачем PDF-файли фактично є копіями електронних доказів, які водночас не містять у собі підтвердження їх підписання електронними підписами сторін (або їх уповноважених представників), що не дозволяє провести процедуру верифікації таких підписів та перевірити цілісність даних.
Як вже зазначалось, оригінали електронних доказів, які суд апеляційної інстанції витребував ухвалою від 02.06.2026 позивачем не надано, як і не надано жодних пояснень з цього приводу. 
Відповідно до ч. 5 ст. 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Враховуючи, що позивачем не надано суду оригінали кредитного договору, оферти, акцепту, візуальної форми послідовності дій клієнта, а наявні у справі копії електронних доказів у вигляді PDF-файлів не дають можливості пересвідчитись суду у тому, що такі файли захищені від стороннього втручання та не піддавались редагуванню після, як стверджує позивач, підписання їх стороною відповідача. Такі обставини унеможливлюють встановлення умов, на яких зазначені сторони домовилися (якщо така домовленість взагалі була досягнута) про отримання кредиту.
Оскільки надані письмові копії електронних доказів викликають сумнів у сторони відповідача, а їх оригінали на вимогу суду позивачем не надані, то в силу положень ч. 5 ст. 96 ГПК України такі докази не беруться судом до уваги.
Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що самі по собі кредитний договір, розрахунок заборгованості, акцепт та оферта не є належними і допустимими доказами, які підтверджують факт видачі кредитних коштів.
При розгляді справ про стягнення заборгованості за кредитом в предмет доказування обов`язково входить обставина надання кредитором коштів в якості кредиту, їх отримання позичальником, у тому числі дата (дати) та сума (суми) таких коштів. Обов`язок доводити таку обставину покладається саме на позивача, як кредитодавця.
Як стверджує позивач, ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за Кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників.
Як вже зазначалось, позивач стверджує, що ним було укладено договір про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020 з ТОВ «ПрофітГід», за умовами якого вбачається, що установа (ТОВ «ПрофітГід») надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів, що надходять на користь клієнта (ТОВ «Бізнес Позика») в якості повернення (сплати) платниками сум кредитів/ позик/ фінансових кредитів/ відсотків (інших платежів) за кредитами/ позиками/ фінансовими кредитами, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та/або перерахування грошових коштів.
За поясненнями позивача, на підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами відповідні посередники (в даному випадку це ТОВ «Профіт Гід») зазвичай надають ТОВ «Бізнес Позика» довідки (довідки з платіжних систем).
Колегія суддів зауважує, що виписки про перерахування обумовлених кредитним договором коштів на рахунок ФОП Гамаюнової М.С. позивачем не надано. За твердженням позивача перерахування коштів здійснювалось через посередника, з яким позивачем укладено договір про надання фінансових послуг з прийому платежів. Позивач мав можливість надати докази перерахування коштів з рахунку посередника на рахунок позичальника, чого ним здійснено не було.
Надані позивачем квитанції з платіжної системи Platon не дають можливості встановити обставини надходження коштів від ФОП Гамаюнової М.С. в якості погашення заборгованості за кредитним договором, і не можуть вважатись належними доказами, що підтверджують факт укладення такого договору. З вказаних квитанцій не вдається достеменно ідентифікувати особу, яка здійснила платіж, в них зазначено інший номер кредитного договору, ніж той, який за твердженням позивача був укладений ним з ФОП Гамаюновою М.С.
Наданий позивачем документ з назвою «підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів», в якому зазначено, що він підписаний КЕП директора ТОВ «Профітгід» Ольгою Король (а.с. 49), як зазначалося не був засвідчений відповідним електронним цифровим підписом зазначеної особи, не є первинним фінансовим документом, що підтверджує видачу кредиту. А як зазначалося вище, позивачем також не підтверджені і самі обставини наявності правовідносин між ним та ТОВ «Профітгід», які б уповноважували останнє здійснювати видачу кредитних коштів відповідачу в рамках стверджуваного позивачем договору кредиту.
Звернення ТОВ «Бізнес Позика» до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» доказів перерахування коштів позичальнику лише підтверджує обставини відсутності у заявника відповідних доказів.
З наданої АТ КБ «ПриватБанк» виписки вбачається, що на рахунок Гамаюнової М.С. від невстановленою особи 24.08.2024 надходили кошти у розмірі 75000,00 грн, що також не може підтвердити виконання позивачем своїх обов`язків з перерахування коштів саме за договором №508166-КС-001.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Бізнес Позика» не підтверджено обставини наявності у відповідача зобов`язання та заборгованості за договором №508166-КС-001 від 24.08.2024.
Східний апеляційний господарський суд зауважує, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях наявності доказів, оскільки у мотивувальній частині рішення мають зазначатися зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (стаття 236 ГПК України).
Згідно зі ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За положеннями ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові. 
Керуючись статтями 269, 270, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гамаюнової Марини Сергіївни задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 у справі №922/3849/25 скасувати.
Прийняте нове рішення.
У задоволенні позову відмовити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239) на користь фізичної особи - підприємця Гамаюнової Марини Сергіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 26.06.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова 

Суддя Н.О. Мартюхіна