Справа №567/1720/25
Провадження №2/567/77/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Назарук В.А. 
при секретарі - Пономаренко Р.А.

з участю
позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки – адвоката Божко Т.Ю.
відповідача ОСОБА_2 
представника відповідача – адвоката Іванюка І.В.
представника органу опіки та піклування Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав 
в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав звернулась ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 18.10.2014 перебувала з відповідачем в шлюбі і від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 , які з часу розірвання шлюбу проживають з нею.
23.02.2022 вона уклала шлюб з ОСОБА_5 і в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 .
Зазначила, що згідно судового наказу Острозького районного суду Рівненської області від 24.07.2019 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину і заборгованості по сплаті аліментів відповідач не має.
Стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не забезпечує їх всім необхідним для нормального розвитку, у зв`язку з чим вона зверталась до Служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області з заявою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, однак зазначений орган ухвалив висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей з 2021 року, не бере ніякої участі в їхньому вихованні, не цікавиться їхнім життям, навчанням, розвитком та здоров`ям, не вітає їх з днем народження, агресивно поводився щодо дітей та неї, що діти пам`ятають, у зв`язку з чим просить позбавити його батьківських прав щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 16.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. 
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, зазначивши, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою, а він хоче спілкуватися з дітьми, утримує їх, намагався бачитись та спілкуватися з дітьми, однак позивачка чинила перешкоди в спілкуванні з дітьми, у зв`язку з чим він звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області для вирішення питання його участі у вихованні дітей. Зазначив, що рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 19.08.2024 було визначено час участі у вихованні та спілкуванні з дітьми щосуботи з 12:00 до 18:00, а також рекомендовано ОСОБА_1 не чинити перешкод у його спілкуванні з дітьми.
Зазначаючи про те, що категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки бажає брати участь у вихованні своїх дітей, просить відмовити в задоволенні позову.
В поясненні щодо позову орган опіки та піклування послався на свій висновок від 16.09.2025, яким вважає недоцільним позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просять позов задоволити.
Представник позивачки просить суд врахувати, що висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав щодо дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідає інтересам дітей.
Позивачка зазначила, що відповідач під час спільного проживання вживав алкогольні напої, нецензурно лаявся, бив її, у зв`язку з чим діти його бояться.
Зазначила, що обоє дітей мають телефони і відповідач може з ними спілкуватися, однак намірів таких не має, не відвідує дітей, не цікавиться їхнім життям, не вітає з днем народження.
Також зазначила, що відповідач з вересня 2025 року не спілкується з дітьми, телефонував 2-3 рази, але через несправність телефону виклики не приймались.
Пояснила, що відповідач відвідував 01.09.2025 навчальний заклад, де навчаються діти та сплачує аліменти на утримання дітей.
Зазначила, що коли відповідач повернувся з війни, то діти гарно з ним спілкувалися, а його дружину не полюбили.
Пояснила, що не блокувала телефон дочки ОСОБА_7 для того, щоб вона не мала змоги спілкуватися з батьком, а ОСОБА_7 сама не хоче з ним спілкуватися.
Запевняє, що не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми, вони самі не хочуть з ним спілкуватися та при наявності бажання відповідач міг би спілкуватися з дітьми.
Виразила сумнів з приводу того чи зможе відповідач налагодити стосунки з дітьми, зазначивши, що швидше такого не станеться.
Пояснила, що її позов не направлений на майбутнє усиновлення дітей її чоловіком, зазначивши, що він має відстрочку від призову на військову службу. 
В судовому засіданні відповідач позов не визнав, з підстав та доводів, викладених у відзиві на позов.
Додатково пояснив, що намагався брати участь у вихованні дітей, але вважає, що позивачка цьому перешкоджає, налаштовуючи дітей проти нього. Зазначає, що на даний час через це не спілкується з дітьми. Пояснив, що заблокований в дітей в соцмережах, а в ОСОБА_8 заблокований і у телефоні.
Оскільки діти перестали до нього виходити, коли він приїздив до них за місцем їх проживання, то він перестав приїздити в с.Плоске. В той час, коли діти не хотіли виходити до нього, то він не наполягав на цьому. Вважає, що така ситуація пов`язана з тим, що він всиновив двох дітей своєї дружини і діти на це образились.
Визнав, що під час спільного проживання мав місце випадок, коли він вдарив позивачку, пояснивши це тим, що вона перша його вдарила.
Зазначив, що рішення органу опіки та піклування щодо його участі у вихованні дітей позивачка не виконує, в тому числі зазначаючи, що вона не знає де перебувають діти в той час, який був визначений органом опіки та піклування.
Стверджує, що писав повідомлення для дітей, вітав їх з днем народження, матеріально утримує дітей.
Зазначає, що бажає брати участь у вихованні своїх дітей та просить відмовити в задоволенні позову.
Представник третьої особи в судовому засіданні позов не підтримала, зазначаючи, що в 2025 році відповідач звертався до органу опіки та піклування з приводу визначення його участі в вихованні дітей. Орган опіки та піклування встановив порядок участі відповідача у вихованні дітей.
Водночас, за заявою ОСОБА_1 щодо можливості позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , орган опіки та піклування, дослідивши ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх батьківських обов`язків та зважаючи на заінтересованість ОСОБА_2 в збереженні відносин зі своїми дочками вирішив, що є недоцільним позбавити його батьківських прав щодо зазначених дітей.
З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.
Згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26.12.2019 встановлено, що сторони у справі з 18.10.2014 перебували у шлюбі та під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.03.2013 вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №02) і її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.07.2016 вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №03) і її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26.12.2019 шлюб між сторонами було розірвано. З зазначеного рішення не вбачається, що причиною звернення ОСОБА_11 , як позивачки, у цій справі була неналежна поведінка ОСОБА_2 в сімейних відносинах.
В судовому засіданні встановлено, що 23.02.2022 позивачка уклала новий шлюб з ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ) та у даному шлюбі в позивачки ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ). 
З акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 08.07.2025 та відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.07.2025 встановлено, що на даний час позивачка разом з трьома дітьми і чоловіком ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 . За місцем проживання позивачка характеризується позитивно (характеристика старости сіл Плоске, Завидів Виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №180/07.15.08 від 08.07.2025).
Також в судовому засіданні встановлено, що за судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 24.07.2019 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 10.07.2019 до досягнення дітьми повноліття і ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів немає (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №16535 від 11.07.2025, довідка про сплату аліментів №24233 від 04.11.2025, видані Острозьким відділом ДВС у Рівненському районі Рівненської області).
Згідно характеристики №46 від 07.07.2025 Плосківського ліцею Острозької міської ради Рівненської області вбачається, що ОСОБА_3 є ученицею зазначеного навчального закладу і ОСОБА_2 участі в навчальному процесі не бере.
Згідно характеристики №47 від 07.07.2025 Плосківського ліцею Острозької міської ради Рівненської області вбачається, що ОСОБА_4 є ученицею зазначеного навчального закладу і ОСОБА_2 участі в навчальному процесі не бере.
В судовому засіданні встановлено, що 02.05.2022 відповідач уклав шлюб з ОСОБА_13 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 ) та у даному шлюбі у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_14 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ), а ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась дочка ОСОБА_15 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ).
Також в судовому засіданні встановлено, що за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28.10.2025 ОСОБА_2 оголошено усиновлювачем двох дітей його дружини ОСОБА_13 .
З акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 23.05.2025 встановлено, що відповідач разом з дружиною та дітьми проживає в АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні з довідок ФГ «КНЯЖЕ ПОЛЕ» встановлено, що відповідач з 01.10.2024 працює в даному господарстві водієм автотранспортних засобів. За місцем роботи відповідач характеризується позитивно.
За місцем проживання відповідач характеризується позитивно (характеристика старости сіл Верхів, Лебеді, Шлях Виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №59/07.04-10 від 28.10.2025), до кримінальної відповідальності не притягався (витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявність судимості» від 13.05.2025).
Водночас, з рішення Виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 19.08.2024 встановлено, що ОСОБА_2 дійсно звертався до зазначеного органу з приводу перешкод йому в участі у вихованні та спілкуванні з дітьми та такий порядок було встановлено і рекомендовано ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з доньками.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Плоске навпроти будинковолодіння, де проживає позивачка зі своєю сім`єю та знайома з відповідачем, якого востаннє, бачила восени 2025 року, коли він приїздив до дітей і спілкувався з ними.
Зазначила, що їй не відомо випадку, коли б позивачка не дозволяла дітям спілкуватися з батьком.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Плоске неподалік будинковолодіння, де проживає позивачка зі своєю сім`єю та знайома з відповідачем, якого востаннє, бачила 01.09.2025, коли він приїздив до дітей в школу.
Зазначила, що часто бачила відповідача в с.Плоске, коли туди тільки переїхала позивачка, а протягом останнього року вона відповідача не бачила.
Під час з`ясування судом думки дітей щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо них, діти зазначили, що вважають таке необхідним.
При цьому, ОСОБА_3 пояснила, що раніше батько зловживав спиртними напоями та бив її, а також бив матір.
Зазначила, що не хоче спілкуватись з батьком, оскільки ображена на нього, хоча іноді з ним спілкувалася, а іноді не хотіла спілкуватися, коли він приїздив до них.
Пояснила, що 01.09.2025 батько приїздив до них до школи та подарував по коробці цукерок.
Зазначила, що її забезпеченням займається вітчим.
ОСОБА_4 пояснила, що раніше батько зловживав спиртними напоями та бив її, а також бив матір, про що їй відомо від останньої.
Зазначила, що не хоче спілкуватись з батьком, оскільки ображена на нього, хоча іноді з ним спілкувалася, а іноді не хотіла спілкуватися та не відповідала на дзвінки.
Пояснила, що 01.09.2025 батько приїздив до них до школи та подарував по коробці цукерок і востаннє вона бачила батька в вересні 2025 року, коли він приїздив до них додому. Зазначила, що в стані алкогольного сп`яніння батько до неї не приїжджав і не телефонував.
З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
При ухвалені даного висновку орган опіки та піклування виходив з того, що в діях ОСОБА_2 наявна зацікавленість в збереженні родинних відносин з доньками.
Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.
Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17. 
Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
При вирішенні спору, суд виходить і з того, що відповідач намагається брати участь у житті дітей та визнає, що дії відповідача в цьому питанні на даний час є недостатніми, оскільки він має приймати більшу участь в вихованні дітей.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про його свідоме ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідача ОСОБА_2 виконувати свої обов`язки по вихованню дітей. 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Доказів систематичності невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності суду не надано, а прояв відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із дітьми, брати участь у їхньому вихованні та утриманні вказують на те, що позбавлення його батьківських прав є передчасним.
Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006).
Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. На думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей.
Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, та вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними.
Суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дітьми, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм. Водночас, суд враховує, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не в повній мірі прикладає зусилля для виконання батьківських обов`язків з належного виховання своїх дітей.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь батька, суд дійшов висновку про відсутність на даний час виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та вважає необхідним попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 );
відповідач – ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 );
третя особа – орган опіки та піклування в особі Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, вул.Героїв Майдану, 4 Рівненської області, код ЄДРПОУ 35119106).

Повне рішення складено 20.05.2026.

Суддя Острозького районного суду	Назарук В.А.