МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 р. 	№ 400/13563/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом	Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, 	
до відповідача	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
про	стягнення податкового боргу у сумі 34724,41 грн,	
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі – позивач, ГУ ДПС в Миколаївській області) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі також – відповідач) про стягнення податкового боргу з податку в сумі 34724,41 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника, податкова заборгованість позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, перед бюджетом становить 34 722,08 грн, з яких: нараховано за 2021 рік відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року – 14749,20 грн; нараховано за 2022 рік відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року – 19 972,88 грн; військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (бюджет Держави) – 2,33 грн. Вказана заборгованість відповідачем не погашена, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 19.12.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
26.03.2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про ввизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, № 0782500-2411-1407-UA48060350000011218.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що нежитлова будівля – комплекс тваринницька ферма, загальною площею 1229.10 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, не є об`єктом оподаткування згідно пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським виробником. Позивач вважає, що відповідачем були грубо порушенні її права та інтереси, що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 27.03.2026 року суд прийняв зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, № 0782500-2411-1407-UA48060350000011218; об`єднав в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, № 0782500-2411-1407-UA48060350000011218 з первісним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 34724,41 грн.
Вказаною ухвалою суд також перейшов із спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 400/13563/20 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
14.04.2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Миколаївській області надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, контролюючий орган вказав, що відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Зазначив, що фізична особа ОСОБА_1 не зареєстрована як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність, та не надає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, як громадянин, який отримує доходи від здійснення сільськогосподарської діяльності, не є сільськогосподарським товаровиробником, тому норми зазначених пунктів щодо надання пільги відносно об`єктів нежитлової нерухомості не звільняють від сплати податку на нерухоме майно за зазначений об`єкт. У зв`язку з чим, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.07.2024 року № № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 та № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218.
Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними та скасуванню не підлягають.
Ухвалою від 27.05.2026 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.
З урахуванням клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:
В результаті неналежного виконання покладених законом на платника податків обов`язків, у ОСОБА_1 наявна непогашена податкова заборгованість/недоїмка у сумі 34 724,41 грн, з яких:
1) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Чорноморська ТГ) – 34 722,08 грн:
- нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 у сумі 14 749,20 грн, строк сплати – 06.10.2024 року, за період 2021 року;
- нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року у сумі 19 972,88 грн, строк сплати – 06.10.2024 року, за період 2022 року;
2) військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (бюджет Держави) – 2,33 грн: 
нараховано відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи № 2325 від 24.06.2021 року у сумі 33,33 грн, строк сплати – 02.08.2021 року; часткова сплата – 31,00 грн, залишок несплаченого зобов`язання – 2,33 грн, за період 2020 року.
Враховуючи те, що податковий обов`язок щодо сплати узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлені законодавством строки ОСОБА_1 не виконано, ГУ ДПС в Миколаївській області звернулося з даним позовом до суду.
Разом з тим, не погоджуючись з первісним позовом про стягнення податкового боргу та податковими повідомленнями-рішеннями від 26.07.2024 року № № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218іч, ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 та № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне:
Спірні правовідносини виникли між сторонами стосується питань оподаткування.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий Кодекс України.
01.01.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 Податкового кодексу України (далі та раніше за текстом – ПК України).
Відповідно до пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.
У розумінні ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.
Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу – це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Застереження у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України щодо цілей глави 1 розділу ХIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Відповідно до пп.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Разом з тим, ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» визначено, що сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.
Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Отже, аналіз вказаних норм законодавства регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника як юридичної особи чи фізичної особи, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.
Поняття сільськогосподарський товаровиробник, що міститься у Законі України «Про сільськогосподарський перепис», Законі України «Про стимулювання розвитку сільського господарства» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 року у справі № 560/168/19.
Окрім того, Законом України від 23.11.2018 року № 2628-VIII, пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи. 
Слід зауважити, що встановлена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Водночас, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) – це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»).
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.
Відтак, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 року у справі № 500/2782/18.
Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пп. «ж» пп.266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України, слід встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірних нежитлових будівель як об`єктів сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі- комплекс тваринницька ферма, загальною площею 1229,10 кв.м. розташована за адресою АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 1.300 га, якій присвоєно кадастровий номер 4825181200:01:000:1100, яка знаходиться в державній власності, що підтверджується договором купівлі-продажу № 1132, від 30.09.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98983703 від 30.09.2017 року та технічним паспортом від 28.06.2023 року.
Також ОСОБА_1 орендує у Чорноморській сільській раді три земельних ділянки загальною площею 6.8 га, а саме:
- для ведення сільськогосподарського товарного виробництва під нежитловим приміщенням – 1,3 га кадастровий номер 4825181200:01:000:1100;
- під пасовища та сінокосіння – 5,5 га кадастровий номер 4825181200:01:000:1132;
- під пасовища та сінокосіння – 2.0 га кадастровий номер 4825181200:01:000:1136, що підтверджується довідкою Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 53 від 23.03.2026 року.
При цьому, податковим органом не спростовано використання позивачем зазначеної будівлі у сільськогосподарській діяльності.
Враховуючи встановлені обставини у цій справі, суд визнає, що нежитлова будівля нежитлової будівлі- комплекс тваринницька ферма, загальною площею 1229,10 кв.м. розташована за адресою АДРЕСА_2 фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частинами першою, другою статті 6 Кодексу передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справах Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010 року та Серков проти України (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011 року, ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі якості закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги податкового законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.
Оскільки нерухоме майно, а саме нежитлової будівлі- комплекс тваринницька ферма, загальною площею 1229,10 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності, використовується в господарській діяльності позивача, що не спростовано відповідачем, суд доходить висновку, що вказане приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його відзив, і не довів правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- від 26.07.2024 року № № 0782499-2411- 1407-UA48060350000011218, № 0782499-2411- 1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024, .
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу зустрічного позову майнового характеру у розмірі 2 662,50 грн згідно квитанції № СВ1001264/1 від 26.03.2026 року.
Таким чином, оскільки вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень судом задоволені, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення з Головного управління ДПС в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 . судового збору у розмірі 2662,50 грн
Щодо позовних вимог Головного управління ДПС в Миколаївській області, викладених у первісному позові, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом раніше, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а відтак відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 та пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку податкової заборгованості за ОСОБА_1 числиться податкова заборгованість за несплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості перед бюджетом в розмірі 34724,41 грн, з яких:
1) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Чорноморська ТГ) – 34 722,08 грн:
- нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення № 078299-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року у сумі 14749,20 грн, строк сплати – 06.10.2024 року, за період 2021 року
- нараховано відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року у сумі 19972,88 грн, строк сплати – 06.10.2024 року, за період 2022 року
2) військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (бюджет Держави) – 2,33 грн: нараховано відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи № 2325 від 24.06.2021 у сумі 33,33 грн, строк сплати – 02.08.2021, часткова сплата – 31 грн, залишок несплаченого зобов`язання – 2,33 грн, за період 2020 року
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2024 року № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, тому відсутні підстави для задоволення позову ГУ ДПС в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями від 26.07.2024 року № № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218, № 0782499-2411-1407-UA48060350000011218 від 26.07.2024 року, на суму 34 722,08 грн
Стосовно військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (бюджет Держави) – 2,33 грн: нараховано відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи № 2325 від 24.06.2021 у сумі 33,33 грн, строк сплати – 02.08.2021 року, часткова сплата – 31 грн, залишок несплаченого зобов`язання – 2,33 грн, за період 2020 року в цій частині позов Головного управління ДПС в Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 194, 241 – 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь державного бюджету військовий збі, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2,33 грн (дві гривні 33 копійки).
3. У задоволенні позову Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в частині вимог про стягнення податкового боргу в сумі 34722,08 грн – відмовити.
4. Зустрічний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) – задовольнити.
5. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27.04.2018 року № 0107528-1302-1403, від 20.05.2019 року № 0111489-5006-1403 та від 01.04.2020 року № 0057352-5005-1403.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, код ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 2662,50 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 50 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 27.05.2026 року.

Суддя О.В. Малих