ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/980/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №752/14231/25 Категорія: 305030000 	Скирда Б.К. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л., 
за участю секретаря Костенко А.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Константінової Тетяни Миколаївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, –

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що він у серпні 2021 року вирішив придбати автомобіль. Знайшовши необхідну модель та марку транспортного засобу, звернувся до особи, телефон якої був зазначений в даному оголошенні, продавцем якого виявився ОСОБА_1 , який володіє невеликою СТО в м. Каневі. Відповідач запропонував продати автомобіль марки УАЗ, який обіцяв переобладнати та перефарбувати, щоб транспортний засіб був зручний в користуванні для полювання. Дійшовши взаємної згоди щодо вартості, між сторонами виник усний договір, що вартість авто складатиме 4000,00 дол. США і кошти ОСОБА_2 віддаватиме частинами до повного погашення заборгованості.
07.08.2021 позивач передав першу частину грошових коштів відповідачу в розмірі 1300,00 дол. США, що підтверджується розпискою від 07.08.2021, другу частину коштів передано в розмірі 1700,00 дол. США згідно з розпискою від 17.08.2021.
Виплативши більшу частину коштів, позивач звернувся до відповідача з проханням перереєструвати транспортний засіб в органах ТСЦ на нього, після чого мав намір повернути залишок за придбаний автомобіль. Відповідач на контакт не йшов, постійно посилався на зайнятість, відсутність в місті або ж на погане самопочуття.
Станом на серпень 2023 року автомобіль так і не був переоформлений на позивача, хоча останній неодноразово звертався до відповідача і в телефонному режимі, і особисто під час зустрічі. З часом, а саме протягом двох років з моменту передачі коштів необхідність в транспортному засобі зникла.
Позивач 03.08.2023 звернувся з листом до відповідача з вимогою повернути кошти в розмірі 1300,00 доларів США та 1700,00 доларів США, які останній отримав за транспортний засіб.
Лист відповідач 07.09.2023 отримав особисто, але кошти станом на 18.10.2023 позивачу так і не повернув.
З метою повернення коштів в сумі 3000,00 доларів США позивач звернувся з позовом до Канівського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення грошових коштів за договором авансу з відповідача ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_1 заперечував, що він є власником транспортного засобу, який обрав у нього на майданчику ОСОБА_3 і в залі суду долучив до матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , відповідно до якого, власником автомобіля марки УАЗ 452В, зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , тобто відповідач ОСОБА_1 не є власником автомобіля УАЗ.
Канівський міськрайонний суд Черкаської області рішенням у справі № 697/2447/23 від 08.04.2025 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 . Суд обгрунтував це тим, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, який хотів придбати позивач, а тому не міг ним розпоряджатися. Відсутність зобов`язань між сторонами унеможливлює стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання забезпеченого завдатком. 
ОСОБА_2 також зазначив, що рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2025 у справі № 697/2447/23, яке вступило в законну силу має преюдиційне значення при розгляді даної позовної заяви щодо відсутності у відповідача права розпоряджатися вказаним вище автомобілем.
Оригінали розписок, які написані власноруч відповідачем, про що він під час розгляду справи не заперечував, знаходяться в матеріалах справи № 697/2447/23.
Також позивач, з посиланням на положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, звертає увагу на те, що відповідач не є власником транспортного засобу, який бажав придбати позивач, а тому його дії по отриманню коштів від позивача в рахунок оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу не ґрунтувалися на приписах закону, не мали жодної правової підстави, натомість мали ознаки вчинення шахрайства шляхом зловживання довірою позивача.
Разом з тим, з реальним власником позивач жодних угод не укладав, кошти останньому не передавав, оскільки саме відповідач вдавав із себе особу, яка має право розпоряджатися спірним автомобілем.
Враховуючи, що на даний час відпала потреба у даному транспортному засобі, а тому позивач звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 3000,00 доларів США, які позивач передав відповідачу відповідно розписок від 07.08.2021 та від 17.08.2021; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та витрати на оплату судового збору в загальній сумі 21 244,10 грн.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000,00 (три тисячі) доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1244,10 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що, за відсутності належних доказів укладення договору між сторонами, відсутні правові підстави вважати, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли договірні відносини. Відтак надані відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 дол. США за автомобіль, підлягають поверненню позивачу ОСОБА_2 на підставі ст. 1212 ЦК України.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Константінова Т.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, просила суд його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 у серпні 2021 року домовились про переобладнання та ремонт транспортного засобу УАЗ.
Сторони домовились про обсяг необхідної роботи, а тому позивач надавав відповідачу кошти декількома частинами під час купівлі та влаштування на автомобіль запчастин.
ОСОБА_1 не збагачувався за рахунок позивача, отримані кошти витратив на купівлю запчастин. Вказує, що за домовленістю між сторонами відповідач зберігає та охороняє у себе придбані запчастини, та готовий їх передати позивачу у будь-який момент. За таких обставин суд помилково застосував положення ст. 1212 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Горстка Я.В. вказує, що зі змісту розписок видно, що відповідач отримав кошти від ОСОБА_2 не за запчастини, як він стверджує, а за автомобіль УАЗ 452.
ОСОБА_1 надав добровільно в судовому засіданні, про що описано в рішенні суду від 08.04.2025 у справі №697/2447/23, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 з якого вбачається, що власником автомобіля марки УАЗ зеленого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_4 . Тобто ОСОБА_1 не є власником даного транспортного засобу, а тому не мав права ним розпоряджатися та брати за нього кошти (безпідставне набуття). Разом з тим, з реальним власником позивач жодних угод не укладав, кошти останньому не передавав, оскільки саме ОСОБА_1 видавав із себе власника, який має право розпоряджатися автомобілем. Довіреність власника зазначеного автомобіля ОСОБА_4 , яким він уповноважував ОСОБА_1 бути його представником з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо володіння, користування. Експлуатації та розпорядження належного йому на праві власності автомобіля УАЗ, модель – 452, р.н. НОМЕР_3 , 1984 р.в. – видане лише 18.02.2025 року.
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, згідно з розпискою від 07.08.2021, написаною відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав від ОСОБА_2 завдаток за автомобіль УАЗ 452 в сумі 1300,00 доларів США. Вартість автомобіля 4000,00 доларів США (а.с.11).
Також згідно з розпискою від 17.08.2021, написаної відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав від ОСОБА_2 другу частину завдатку за автомобіль УАЗ 452 в сумі 1700,00 доларів США (а.с.12).
Наявність оригіналів зазначених розписок в матеріалах справи № 697/2447/23 сторонами та їх представниками не заперечується.
Відповідно до листа-вимоги від 03.08.2023, позивач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням повернути йому до 15.08.2023 кошти у готівковій формі, які були йому передані та які він отримав 07.08.2021 як авансовий внесок за автомобіль УАЗ 452 в сумі 1300 доларів США та 17.08.2021 другий авансовий внесок за автомобіль УАЗ 452 в сумі 1700 доларів США, що підтверджується написаними ним розписками. Оскільки станом на день написання даного листа автомобіль УАЗ 452 переданий не був, і необхідність у ньому в нього відпала (а.с.13).
Відповідно до трекінгу від Укрпошти, відповідачем ОСОБА_1 вказаний лист отримано особисто 07.09.2023 (а.с.14).
Згоди щодо остаточного розрахунку за автомобіль та його перереєстрації на ОСОБА_2 між сторонами не досягнуто.
Позивач ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Горстку Я.В. звертався до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором завдатку.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував на те, що з відповідачем він фактично уклав усний договір купівлі-продажу автомобіля за 4000,00 доларів США, на виконання якого передав відповідачу 1 300,00 дол. США та 1 700,00 дол. США як завдаток, що підтверджується розписками. Проте автомобіль відповідач так і не надав позивачу та не перереєстрував його в органах ТСЦ на ОСОБА_2 . Оскільки зазначений договір так і не було укладено, то відповідач зобов`язаний повернути йому грошові кошти в розмірі 3 000,00 дол. США.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2025 у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки відсутність зобов`язань між сторонами унеможливлює стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на підставі ст. 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 згідно зі статтями 570, 571, 626 ЦК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 доларів США як авансу.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) щодо інституту кондикції сформулювала наступні правові висновки: кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача. Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Таким чином, для застосування статті 1212 ЦК України необхідною умовою є доведення того факту, що набуття майна відбулося без будь-якої правової підстави або підстава, яка існувала, згодом відпала. Наявність між сторонами договірних правовідносин виключає кваліфікацію набутого за ними майна як безпідставного.
У справі, що переглядається, позивач стверджує, що передав відповідачу кошти у розмірі 3000,00 дол. США з метою придбання автомобіля УАЗ, який відповідач обіцяв переобладнати та перефарбувати, але письмовий договір купівлі-продажу ними не укладався та перереєстрації автомобіля не відбулося. 
Відповідач, у свою чергу, не заперечує факту отримання коштів, але наполягає на тому, що вони були сплачені позивачем за надані послуги (здійснення ремонту автомобіля).
Колегія суддів проаналізувавши зміст правовідносин, що склалися між сторонами доходить висновку про фактичну відсутність зобов`язальних правовідносин між сторонами, що свідчить про те, що кошти набуті відповідачем безпідставно.
Як вбачається зі змісту розписок ОСОБА_1 про отримання коштів від ОСОБА_2 у розмірі 1300,00 дол. США від 07.08.2021 та 1700,00 дол. США від 17.08.2021, їх було передано як завдаток за автомобіль УАЗ 452.
Тобто в згаданих розписках не міститься інформації про отримання коштів з метою здійснення ремонту автомобіля, на чому наполягає відповідач у апеляційній скарзі.
При цьому, судом установлено, що власником спірного автомобіля, за який ОСОБА_1 отримував кошти, є ОСОБА_4 . 
Довіреність власника зазначеного автомобіля ОСОБА_4 , яким він уповноважив ОСОБА_1 бути його представником з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо володіння, користування, експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду тощо) належного йому на праві власності автомобіля УАЗ, модель – 452В, р.н. НОМЕР_3 , 1984 р.в. – видана 18.02.2025.
Отже, на час отримання коштів, ОСОБА_1 не мав правових підстав для здійснення його відчуження та укладення будь-яких правочинів, а тому кошти набуті ним безпідставно та підлягають поверненню позивачу ОСОБА_2 .
З огляду на зазначене висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вірно встановлених обставинах справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та на правильність кваліфікації спірних правовідносин, як кондиційних, не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Константінової Тетяни Миколаївни – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Судді