ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 815/5478/14	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Тарновецького І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виробничого підприємства “СПЕЦБУД” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі за позовною заявою Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області до Виробничого підприємства “СПЕЦБУД” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу, - 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення податкового боргу у розмірі 72093,98 грн.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з рахунків у банках, обслуговуючих Виробниче підприємство “Спецбуд” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 30587650, рахунок № 26005301780 у ПАТ "Фін банк", МФО банку 328685), суму податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 72093,98 грн. (сімдесят дві тисячі дев`яносто три гривні 98 копійок) на рахунок № 33210811700009, код 13050100, до УДКСУ у м. Одесі Одеської області, банку отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код 38016923.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить поновити ВП “СПЕЦБУД” у вигляді ТОВ строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду (суддя Андрухів В.В.) від 16.10.2014 у справі № 815/5478/14; скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову, якою адміністративний позов залишити без задоволення у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги зазначено, що через незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин підпункту 14.1.72 пункту 14.1 ст. 14, ст. 288 ПК України п. 7 Розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України від 25.10.2001 (далі - ЗК України від 25.10.2001) та висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України у справі про постійне користування земельними ділянками від 22.09.2005 № 5-рп/2005 судом першої інстанції не враховано ту обставину, що платежі за користування земельною ділянкою комунальної власності загальною площею 4961 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 130 згідно з договором на право тимчасового користування землею не є орендною платою. Апелянт зазначає, що враховуючи те, що договір на право тимчасового користування землею був укладений після прийняття і введення у дію Закону України “Про оренду землі”, він не є різновидом договору оренди землі, до нього не можуть застосовуватись як положення Закону України “Про оренду землі”, так і положення ст. 8 ЗК України від 25.10.2001 та ст. 288 ПК України.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2026 року було задоволено клопотання Виробничого підприємства «СПЕЦБУД» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення строку на апеляційне оскарження; поновлено Виробничому підприємству «СПЕЦБУД» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю - строк на апеляційне оскарження; зупинено дію постанови Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничого підприємства “СПЕЦБУД” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 р.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2026 року, зокрема, у Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області було витребувано всі наявні документи (декларації, звіті, тощо), які підтверджують наявний у Виробничого підприємства «СПЕЦБУД» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю борг у сумі 72093,98 грн. станом на 01 жовтня 2014 року.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, Головним управлінням ДПС в Одеській області були надані податкові декларації з додатками №873 від 27.01.2012 р., №1300002510 від 12.12.2013 р., №1400012709 від 17.02.2014 р.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2026 року підготовку до розгляду адміністративної справи було закінчено та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження. Витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області належним чином завірені копії податкової вимоги від 08.01.2013 №3, яка складена відносно ВП «СПЕЦБУД» у вигляді ТОВ; розрахунку податкового боргу земельного податку з юридичних осіб станом на 11.08.2014 ВП «СПЕЦБУД» у вигляді ТОВ; довідки про суму податкового боргу ВП «СПЕЦБУД» у вигляді ТОВ станом на 11.08.2014; облікової картки про заборгованість ВП «СПЕЦБУД» у вигляді ТОВ станом на 11.08.2014.
27 березня 2026 року до суду від Головного управління ДПС в Одеській області повторно надійшли документи, які були надані податковим органом на виконання вимог ухвали від 26 січня 2026 року.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2026 року повторно витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області належним чином завірені копії доказів, які зазначені в ухвалі від 03 березня 2026 року.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, Головним управлінням ДПС в Одеській області були надані: розрахунок боргу станом на 11.08.2014 (уточнений 22.04.2026); довідка про суми податкового боргу станом на 11.08.2014 (уточнений 22.04.2026); інтегровану картку платника податків по земельному податку з юридичних осіб та корінець податкової вимоги від 08 січня 2013 р. №3 (а.с. 173-175). 
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30.11.1999 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради зареєстровано Виробниче підприємство «Спецбуд» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю за №1 556 120 0000 003257. 
За даними ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ВП «Спецбуд» у вигляді TOB перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області з 20.12.1999 року за № 1930, але у ДПІ у Суворовському районі м. Одеси відповідно до реєстраційних даних ВП «Спецбуд» у вигляді TOB є платником податків за неосновним місцем обліку.
Судами встановлено, що ВП «Спецбуд» у вигляді TOB подано до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області податкову декларацію №132510 від 12.02.2013 року з плати на землю за 2013 та податкову декларацію №1412709 від 17.02.2014 року з плати на землю за 2014 рік, де відповідачем самостійно задекларовано суму - 4005,22 грн. щомісяця.
Відповідно до розрахунку податкового боргу земельного податку з юридичних осіб станом на 11.08.2014 року, довідки про суму податкового боргу станом на 11.08.2014 року та облікової картки станом на 31.07.2014 року ВП «Спецбуд» у вигляді TOB має податкову заборгованість у загальній сумі 80 738,04 грн.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2013 року у справі № 815/4182/13-а, яка набрала законної сили 29.07.2013 року, задоволено повністю адміністративний позов Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби до Виробничого підприємства «Спецбуд» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості з рахунку у банку обслуговуючого відповідача на суму 8644,06 грн. Стягнуто з рахунку у банку, обслуговуючого Виробниче підприємства «Спецбуд» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (юридична адреса: вул. Льва Толстого, 28, м. Одеса, 65020, код ЄДРПОУ 30587650, МФО 328685, ПАТ «Фінбанк», р/р НОМЕР_1 суму податкової заборгованості по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 8644, 06 грн. (вісім тисяч шістсот сорок чотири гривні 06 копійок) на р\р 33210811700009, код бюджетної класифікації 13050100, до ГУДКСУ в Одеській області, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код 38016923.
ДПІ у Суворовському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській було вручено податкову вимогу форми “Ю” №3 від 08.01.2013 року області директору ВП “Спецбуд” у вигляді ТОВ про сплату податкового боргу на суму 4638,82 грн.(а.с. 22)
Вказана податкова вимога відповідачем не оскаржувалася, не є скасованою, зміненою або відкликаною, а тому є чинною. 
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем податковий борг у розмірі 72093,98 грн. є узгодженим однак не погашено, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до підпункту 20.1.28 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право: стягувати з банків та інших фінансових установ пеню за несвоєчасне виконання ними рішень суду та доручень платників податків про сплату податків, зборів, платежів.
Відповідно до п. 36.1, п. 36.5 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до ст.49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.
Згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. 
Відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно пункту 286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Враховуючи те, що відповідач самостійно декларував суму земельного податку, у зв`язку з чим виник податковий борг, який відповідачем добровільно погашений не був, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог. Доказів протилежного апелянтом до суду не надано. Податкова вимога не оскаржувалась.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Виробничого підприємства “СПЕЦБУД” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю – залишити без задоволення.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 
Суддя: А.В. Бойко
Суддя: І.І. Тарновецький