ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/1246/25
Провадження № 2/483/70/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
28 квітня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Рак Л.М.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідачки – адвоката Михайленко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з використанням позивачем комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Очаківський відділ Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,– 

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаним позовом до  ОСОБА_2 . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , прізвище якої на той час було « ОСОБА_3 ». Від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2020 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження за №77851985 про стягнення аліментів було відкрито в квітні 2025 року на підставі дубліката виконавчого листа, виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 03 квітня 2025 року. Після відкриття виконавчого провадження йому була нарахована заборгованість по аліментам за період з січня 2022 року по травень 2025 року в сумі 443809 грн. 99 коп. Проте, позивач вважає, що має право на звільнення від заборгованості по аліментам за період до жовтня 2022 року на суму 79358 грн. 73 коп., оскільки після розірвання шлюбу вони майже відразу, а точніше з березня 2020 року знову стали проживати разом однією сім`єю з відповідачкою та сином за зареєстрованим місцем його проживання по АДРЕСА_1 по вересень 2022 року включно. Протягом цього часу він утримував і сина ОСОБА_6 і відповідачку, їх відносини були притаманними для подружжя і були цілком сімейними. Саме цією обставиною пояснюється той факт, що до квітня 2025 року відповідачка не зверталась до відділу ДВС для відкриття виконавчого провадження на примусове стягнення аліментів. Посилаючись на те, що у даному випадку спільне проживання з відповідачкою та сином однією сім`єю є поважною обставиною, що має істотне значення для звільнення його від заборгованості по аліментам за період спільного проживання, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка нарахована з січня 2022 року по вересень 2022 року включно в сумі 79358 грн. 73 коп.
21 листопада 2025 року від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у якій ОСОБА_1 зазначив, що наявні законні підстави для звільнення його від сплати іншої частини заборгованості в сумі 364451 грн. 26 коп. (443809,99 грн. - 79358,73 грн. = 364451,26 грн.). Матеріали справи містять довідку про склад сім`ї, згідно з якою разом з ним проживає його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є пенсіонеркою. Розмір пенсії, яку вона отримує, є мінімальною та складає 3600 грн. і фактично цих коштів недостатньо матері для свого забезпечення. Крім того, позивач зазначає, що його мати є хворою людиною, потребує постійних витрат на лікування і окрім нього їй допомагати нікому, вона є непрацездатною та такою, що потребує матеріальної допомоги, а тому він я зобов`язаний її утримувати. Також він зобов`язаний утримувати і свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і він не намагається уникнути від цього свого обов`язку. Однак з урахуванням викладених обставин вважає, що його на законних підставах може бути звільнено від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина, яка була нарахована йому в травні 2025 року на загальну суму 443809 грн. 99 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 для утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка нарахована за період з січня 2022 року по травень 2025 року в сумі 443809 грн. 99 коп.
29 грудня 2025 року на адресу суду через застосунок «Електронний суд» від представника відповідачки – адвоката Михайленко Н.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є саме звільнення від сплати аліментів, тобто уникнення позивачем відповідальності по обов`язку утримання дитини. Частиною першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Тому повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В обґрунтування позовних вимог щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з січня 2022 року по травень 2025 року позивач посилався на те, що нібито спільно проживав з відповідачкою та її сином в період з березня 2020 року по вересень 2022 року, фінансово забезпечував сім`ю, але відповідачка наголошує, що дійсно декілька разів намагалися з позивачем зберегти сім`ю, але це ніяким чином не значить, що позивач фінансово забезпечував свого сина. Докази утримання дитини – це різноманітні документи (чеки, квитанції, банківські виписки, довідки) та свідчення, що підтверджують матеріальну, побутову участь і виховання дитини, як купівля харчування, одягу, оплата лікування, які надаються до суду. Даних доказів позивачем не додано до матеріалів справи. Позивачка заперечує факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в період з березня 2020 року по вересень 2022 року. Позивачем не додано доказів спільних ознак подружжя (спільне ведення господарства, бюджет, взаємні права і обов`язки, спільне проживання), доказів які підтвердять довготривалі, стабільні сімейні відносини, а не просто близькі стосунки, що притаманні батьку і матері спільної дитини. З приводу доводів позивача, що він утримував і відповідачку і спільного сина, і тому тільки в 2025 році відповідачка звернулася з заявою щодо стягнення аліментів, то вони не заслуговують на увагу, так як відповідачка не проживала разом з позивачем до квітня 2025 року, та останній не надавав матеріальної допомоги всі ці роки. Виконавчий лист було втрачено, тому тільки після його поновлення вона звернулася з заявою про примусове стягнення аліментів, оскільки позивач добровільно не хотів виконувати свого батьківського обов`язку щодо сплати аліментів на утримання сина. Стосовно звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в зв`язку з хворобою його матері, то це не заслуговує на увагу, до матеріалів справи долучено лише Виписку з лікарні про те, що з 13 жовтня 2025 року по 20 жовтня 2025 року мати позивача – ОСОБА_7 знаходилась на лікуванні та потребує спостереження у сімейного лікаря. Це не є обставиною, що має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів на дитину. Тобто обставини, зазначені в вимогах позивача не є непереборними життєвими обставинами, які слугують підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та не можуть бути тією істотною обставиною, в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, яка б дозволяла суду звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, оскільки сам факт хвороби матері позивача та нібито спільне проживання з відповідачкою, при запереченні цього факту нею, не свідчить про відсутність можливості позивача сплачувати заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина. Отже наведені позивачем у позові обставини не є істотними, і не впливають на обов`язок батька утримувати свою дитину та, відповідно, не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. З огляду на вказане представник відповідачки вважає, що обставини наведені позивачем як підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не можуть вважатися обставинами, визначеними у ч. 2 ст. 197 СК України, за яких необхідно було б звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам, оскільки доказів наявності у нього тяжкої хвороби або інших обставин, які б перешкоджали йому утримувати дитину, тобто наявності об`єктивних обставин, які б вплинули на його матеріальне становище та унеможливили виконання ним зобов`язання зі сплати аліментів в зазначений ним період, матеріали справи не містять. Посилаючись на викладене, представник відповідачки просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачкою.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідачки адвокат Михайленко Н.М. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Крім того, представником відповідачки зазначено, що докази понесених судових витрат відповідачкою ОСОБА_8 будуть надані протягом п`яти днів з дня винесення рішення.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.
Позивач ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини не оспорюються сторонами, а тому суд вважає їх встановленими.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2020 року у справі № 483/1913/19, провадження № 2/483/141/2020 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 22 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 83-84).
Згідно з ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року у справі № 483/1913/19, провадження № 6/483/7/2025 за заявою ОСОБА_5 видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 22 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого Очаківським відділом ДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса)  вбачається, що заборгованість боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню ВП № 77851985 станом на 20 червня 2025 року за період з січня 2022 року по травень 2025 року включно становить 443809 грн. 99 коп. (а.с. 9-11).
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з ч. 8 п. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми слідує, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості повністю або частково. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання саме дитини, з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Будь-яких доказів того, що вищевказана заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення, матеріали справи не містять і на такі обставини позивач не посилається.
Перебування на утриманні позивача матері, стосуються матеріального та сімейного стану позивача, що прямо передбачено ч. 1 ст. 197 СК України, та може бути підставою відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості, однак не для звільнення від її сплати.
При цьому, суд зазначає, що звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка проживає окремо, призведе насамперед до порушення прав такої дитини.
Крім того, ч. 1 ст. 188 Сімейного кодексу України передбачено можливість звільнення батьків від обов`язку утримувати свою дитину у випадку якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.
Разом з тим, матеріали справи, не містять жодних відомостей про те, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує хоча б якісь доходи, які б забезпечували його потреби і свідчили про можливість звільнення його батьків від сплати аліментів на його утримання.
Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 443809 грн. 99 коп., що стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, –

В И Р І Ш И В :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Очаківський відділ Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яка нарахована за період з січня 2022 року по травень 2025 року в сумі 443809 грн. 99 коп., – відмовити. 

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 травня 2026 року.

Головуючий: