ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/356/26
381/7366/25 
Заочне Рішення
Іменем України

07 травня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруги А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
Встановив:

19 грудня 2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 32 151,88 гривня.
Позов поданий представницею позивача з використанням підсистеми «Електронний суд».
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що 06 лютого 2023 року між сторонами спору був укладений кредитний договір № 2023/І_С/060-Z2325565-01.
Договір був укладеним шляхом підписання відповідачем, як позичальником, заяви договору № 2023/І_С/060-Z2325565-01 (договір карткового рахунку).
В цьому договорі було погоджено максимальний розмір кредитного ліміту – до 300 000 гривень, щомісячний платіж – 7 %, мінімум 50 гривень, пільговий період – 70 днів, процентна ставка – 43 % річних на поточну заборгованість, 43 % річних на прострочену заборгованість в період дії воєнного стану та карантину, 48 % річних на прострочену заборгованість в подальшому.
Відповідачу, як позичальнику був наданим доступ до кредитних коштів, проте останній не виконав обов`язків щодо своєчасного і повного повернення поточної заборгованості та сплати процентів.
Загальний розмір заборгованості, яка виникла у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 01 грудня 2025 року становить 32 151,88 гривня, з них: 10 127,38 гривень – поточна заборгованість за кредитом, 12 372,62 гривні – прострочена заборгованість за кредитом, 398,07 гривень – поточна заборгованість за процентами, 9 253,81 гривні – прострочена заборгованість за процентами.
Позивачем, як кредитором, було відправлено вимогу на адресу відповідача про повернення заборгованості, вимога залишилась без реагування, заборгованість сплаченою не була, внаслідок чого існують підстави для стягнення заборгованості у примусовому порядку.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2026 року було відкритим спрощене позовне провадження в цій справі з викликом учасників судового розгляду.
Судові засідання були відколені неодноразово у зв`язку із неявкою відповідача.
В судовому засіданні, призначеному на 28 квітня 2026 року, приймала участь представниця позивача в режимі відео конференції. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і дату проведення судового засідання, не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.
В цьому випадку суд зауважує, що конверт, відправлений на адресу реєстрації відповідача з повісткою про виклик в судове засідання на 17 лютого 2026 року повернувся з відміткою про відсутність адресату, а судова повістка про виклик в судове засідання на 04 квітня 2026 року була врученою члену сім`ї відповідача, про що зазначено в зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення. 
В силу приписів ч. 8 статті 128, ч. 3 статті 130 ЦПК України, повістки про виклик вважаються врученими, а відповідач – повідомленим про час і дату проведення судового засідання.
В силу приписів частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 07 травня 2026 року до 14 години 05 хвилин.
Заслухавши пояснення представниці позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, судом було встановлено, що 06 лютого 2023 року між сторонами спору був укладений кредитний договір № 2023/І_С/060-Z2325565-01 (а. с. 128-132).
Договір був укладеним шляхом підписання відповідачем, як позичальником, заяви договору № 2023/І_С/060-Z2325565-01 (договір карткового рахунку). 
В цьому договорі було погоджено максимальний розмір кредитного ліміту – до 300 000 гривень, щомісячний платіж – 7 %, мінімум 50 гривень, пільговий період – 70 днів, процентна ставка – 43 % річних на поточну заборгованість, 43 % річних на прострочену заборгованість в період дії воєнного стану та карантину, 48 % річних на прострочену заборгованість в подальшому. 
Відповідачу, як позичальнику був наданим доступ до кредитних коштів, проте останній не виконав обов`язків щодо своєчасного і повного повернення поточної заборгованості та сплати процентів.
Обставини щодо користування кредитними коштами відповідачем, як позичальником, підтверджуються долученою до матеріалів справи випискою за рахунком (а. с. 100-122).
Загальний розмір заборгованості, яка виникла у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 01 грудня 2025 року становить 32 151,88 гривня, з них: 10 127,38 гривень – поточна заборгованість за кредитом, 12 372,62 гривні – прострочена заборгованість за кредитом, 398,07 гривень – поточна заборгованість за процентами, 9 253,81 гривні – прострочена заборгованість за процентами.
Розмір заборгованості підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості, не спростованим відповідачем (а. с. 151-154).
Позивачем, як кредитором, було відправлено вимогу на адресу відповідача про повернення заборгованості, вимога залишилась без реагування, заборгованість сплаченою не була (а. с. 95, 140). 
Відповідачем не висловлено заперечень щодо укладення договору та отримання коштів в борг на умовах, погодженим з позивачем, як кредитором. Відповідачем також не надано доказів погашення заборгованості та не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості.
З урахуванням встановлених судом обставин, до правовідносин сторін спору підлягають наступні правові норми.
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20)).
Враховуючи зміст наведених вище правових норм та релевантні правові позиції Верховного суду, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. 
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З урахуванням викладеного, за відсутності доказів повного виконання умов договору позичальником та повернення коштів, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушені умови кредитного договору, а права позивача, як кредитора, підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку, що відповідає способам захисту права, встановленим в частині 2 статті 16 ЦК України. 
Суд вважає доведеним розмір заборгованості, зазначений у розрахунку позивача, відповідачем зазначений розрахунок не спростовано, ним не надано доказів погашення заборгованості у розмірі більшому, ніж визнається позивачем.
Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 3, 5, 10-12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, - 

Ухвалив:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 2023/І_С/060-Z2325565-01 від 06 лютого 2023 року у сумі 32 151,88 гривню.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» 2 422,40 гривні, як компенсацію понесених витрат зі сплати судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», код ЄДРПОУ 23697280, місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, 1.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.