ф
УХВАЛА
11 травня 2026 року
м. Київ
справа №520/20977/25
адміністративне провадження №К/990/17558/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П.,  Бившевої Л.І., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/20977/25 за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Приватного акціонерного товариства «Балцем», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Головне управління ДПС у Харківській області про стягнення податкового боргу в загальному розмір 1 368 572,18 грн, - 

УСТАНОВИВ: 

В серпні 2025 року Головне управління ДПС у Донецькій області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Балцем» (далі - відповідач, ПрАТ «Балцем»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області про стягнення з позивача суми податкового боргу в загальному розмір 1 368 572,18 грн, а саме: - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код класифікації доходів бюджету 18010400, код території UA14120090000098500) у сумі 413 409,05 грн; - орендна плата з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010600, код території UA14120090000098500) у сумі 955 163,13 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/20977/25 у задоволенні позову відмовлено. 
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 20.04.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/20977/25.
Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником вказано пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права, оскільки при розгляді даної справи судами не були враховані висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 27.03.2018 у справі № 2а/0370/2648/12 та від 19.02.2019 у справі № 818/1117/16 в частині того, що податкова вимога є дійсною протягом усього строку безперервного існування податкового боргу з моменту утворення до моменту повного його погашення за всіма видами податків і зборів; в постанові від 19.05.2020 у справі № 826/8231/15 в частині висновків, що за кожним податком і збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку та строки, визначені законом; від 29.01.2019 у справі № 805/2435/16-а, від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23 та від 22.11.2024 у справі № 280/325/24, що факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк, а невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом; в постановах від 12.02.2019 у справі № 817/429/16, від 24.04.2020 у справі № 818/263/16, від 10.04.2020 у справі № 813/7758/14, від 21.11.2019 у справі № 821/1126/16 та від 09.10.2019 у справі № 803/1101/15-а, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством; факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу, тощо; а також і в постанові Верховного Суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23, від 22.11.2024 у справі 280/325/24, оскільки факт несплати у встановлений строк самостійно визначеного платником грошового зобов`язання має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків. 
Також, підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України у взаємозв`язку з п. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 353 КАС України з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 90, 244, 242 КАС України, внаслідок не дослідження всіх обставин та доказів у справі. 
Крім цього, окремо скаржник посилався на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, на які не звернув суд апеляційної інстанції, а саме на те, що судом першої інстанції розглянуто справу № 520/20977/25 по суті з порушенням вимог ст. 44, 47, 179, 180, 181, 183, 242 КАС України, що призвело до ухвалення протиправного рішення, оскільки матеріали справи № 520/20977/25 не містять ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а також письмових згод усіх учасників справи про розгляд справи по суті у день підготовчого засідання.
До того ж, скаржником зазначено про те, що останній в силу вимог п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки предметом позову є стягнення податкового боргу. 
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права 
Верховний Суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1, частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку суду, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Проте недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій керувались тим, що за позивачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 1 368 572,18 грн, який виник з причини несплати позивачем самостійно нарахованих в податковій декларації грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, а також з земельного податку, на підставі чого відповідачем сформовано податкову вимогу форми «Ю» від 21.01.2022 № 0000859-1307-0515, яку отримано позивачем 01.02.2022, не оскаржено та не відкликано контролюючим органом.
Однак, враховуючи встановлені судом обставини, того, що за рахунок переплати, встановленої рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року у справі №520/2954/24 та обтяження контролюючого органу обов`язком зарахувати переплату з податку на прибуток у рахунок погашення боргу, у тому числі з орендної плати з юридичних осіб (код платежу 18010600) ГУ ДПС у Донецькій області у сумі 955 163,13 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010400) ГУ ДПС у Донецькій області - у сумі 413 409,05 грн, суди дійшли висновку, що у ПрАТ «Балцем» відсутній податковий борг на зазначену суму, як і обов`язок сплачувати його повторно.
Водночас, за висновками судів попередніх інстанцій, обов`язок усунення технічних помилок у програмному забезпеченні та внесення змін до існуючого програмного забезпечення в частині надання можливості ГУ ДПС у Харківській області формування висновків на перерахування коштів на рахунки ДПС інших областей, зокрема, з метою можливості обрання Головного управління ДПС у Донецькій області та підтягнення вірних банківських реквізитів задля направлення суми переплати в рахунок погашення податкового боргу на рахунок Головного управління у Донецькій області ККДБ 18010400 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» в сумі 413409,05 грн. (UA078999980314070513000005630) та на рахунок Головного управління у Донецькій області ККДБ 18010600 «Орендна плата з юридичних осіб» в сумі 955163,13 грн. (UA 188999980334159812000005630) підлягає виконанню виключно органом публічної адміністрації та не залежить від волевиявлення або необхідності вчинення будь-яких дій з боку ПрАТ «Балцем», оскільки право останнього на зарахування переплати з податку на прибуток у рахунок погашення податкового боргу в межах заявлених позовних вимог у цій справі встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року у справі №520/2954/24, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій з результатами розгляду справи дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, керуючись тим, що контролюючий орган з дати набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 у справі №520/2954/24 - з 29.08.2024 втратив право вживати будь-які заходи для стягнення суми податкового боргу, заявленої у межах цієї справи і подальші дії (включно з примусовим стягненням з рахунків чи позбавленням власності) є неправомірними.
Доводи касаційної скарги не містять посилань на неправомірність таких висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи, враховуючи преюдиційні обставини, встановлені судовим рішенням у справі №520/2954/24, яке набрало законної сили, та зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, а також висловлення незгоди з наданою судами правовою оцінкою доказів справі і їх переоцінки, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження, враховуючи водночас межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 КАС України.
До того ж, суд касаційної інстанції звертає увагу, що посилаючись на процесуальні порушення, допущені судами попередніх інстанцій, скаржником не обґрунтовано в процесуальний спосіб, чи є такі порушення підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд у відповідності до вимог статті 353 КАС України, або взагалі бути підставою для скасування правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій, якщо таких висновків дійде суд касаційної інстанції за результатами касаційного перегляду справи. Тоді, як в касаційній скарзі скаржник навпаки просить суд скасувати судові рішення з прийняттям нового про задоволення позову, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції за наслідками касаційного перегляду, які передбачені вимогами статті 353 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Тому скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень, враховуючи роз`яснення, викладені у вказаній ухвалі суду.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/20977/25, залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом належного викладення підстав касаційного оскарження.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
...........................
...........................
...........................

І.А. Васильєва
В.П. Юрченко 
 Л.І. Бившева ,
Судді Верховного Суду