ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/6110/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, (суддя суду першої інстанції Петренко О.С.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/6110/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
08.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області стосовно знаходження громадянина ОСОБА_1 — представника дискримінованої групи громадян України, євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними, які виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю — у ситуації забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. 
Ця заборонена дискримінація полягає у відсутності нормативного механізму щодо здійснення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон у країну, з якою не укладено міжнародного договору, та у виникненні внаслідок застосування правових норм Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, менш сприятливих умов і становища для громадян України, які постійно проживають в Ізраїлі, з огляду на об`єктивну неможливість виконати вимоги Порядку щодо подання заяви через електронний кабінет ПФУ з використанням електронного підпису або особистого звернення до УПФУ чи банку на території України, що, у поєднанні з відмовою у визнанні альтернативних способів подання заяви про виплату пенсії на банківський рахунок, зокрема через уповноважених адвокатів, осіб за довіреністю або шляхом надсилання заяви з нотаріально засвідченим і легалізованим (апостильованим) підписом пенсіонера, призводить до фактичного позбавлення їх конституційного права на отримання пенсії в порівнянні з іншими громадянами України, та створює ситуацію, за якої представники дискримінованої групи, на відміну від інших пенсіонерів, змушені витрачати значні зусилля, час і кошти на звернення до суду з вимогами визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність органів Пенсійного фонду.
- зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії:
1) Негайно припинити дискримінацію та утриматися від порушення принципу недискримінації;
2) Вважати відповідно до Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2024 року у справі № 360/777/23 що "Виплату пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за кордон, можливо здійснювати шляхом перерахування коштів на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках.
Відповідну заяву із зазначенням банківських реквізитів має право подати представник пенсіонера на підставі довіреності. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не передбачена.";
3) здійснювати виплату поточної пенсії позивача та неотриманой пенсії з 06.2024 року на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ "АКЦЕНТ БАНК", з урахуванням компенсації втрати частини доходів;
4) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України;
5) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 20.10.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області стосовно не виплати пенсії ОСОБА_1 на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Акцент-Банк". Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2025 на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Акцент-Банк". В задоволені решти позовних вимог – відмовив. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що адвокат позивача звернувся до територіального відділу ПФУ із заявою стосовно поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . За змістом статті 49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документі, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися до територіального управління ПФУ із особистою заявою та пакетом документів або через вебпортал з використанням КЕП. Також, заяву може бути прийнято від установи банку, в разі якщо виплату пенсії поновлено. Іншого чинним законодавством не передбачено.
ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не розглянув по суті його вимогу про дискримінацію позивача у зв`язку з його виїздом та постійним проживанням в Ізраїлі. Дискримінаційне ставлення позивач вбачає в тому, що в Україні не запроваджений належний правовий механізм задля отримання громадянами, які виїхали до Ізраїлю можливості безперешкодно отримувати пенсію. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійному фонді України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року у адміністративній справі №1140/3390/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі № 340/5360/20 зобов`язано поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року по 02 червня 2018 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасністю їх виплати.
26.11.2024 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії на новий рахунок, додавши до заяви особисту заяву та апостильовану довіреність позивача (а.с.24).
Представник позивача вказує, що 11.12.2024 року отримано лист відповідача №10457 10638/Т-02/8-1100/24, яким відповідач відмовив у виплаті пенсії на банківський рахунок позивача. Відповідач мотивував відмову тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії (а.с. 22).
В подальшому, представник позивача повторно звернувся до відповідача з заявою про виплату пенсії на новий рахунок.
Відповідач листом від 21.05.2025року № 5758-5802/т-02/8-1100/25, відмовив у виплаті пенсії на банківський рахунок, вказаний у заяві. Відмова обґрунтована тим, що для виплати пенсії через поточні рахунки в банках позивач має особисто подати заяву про виплату пенсії (а.с.30). 
Виплата пенсії позивачу на вказаний ним в заяві рахунок в обраній установі банку не проводиться.
Вважаючи вказані дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність з приводу не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 . 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Приписами ст.8 Закону №1058 визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках, встановлено Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (далі Порядок №1596).
Згідно з п. 6 згаданого Порядку, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Пункт 8 Порядку №1596 визначає, що поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.
Відповідно до п.9 Порядку №1596 між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.
Згідно з п.10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.
Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку, зокрема, в електронній формі з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, одержувача та уповноваженого працівника банку.
Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.
У разі отримання від одержувача заяви про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення інформує одержувача про необхідність укладення договору банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.
Органи Пенсійного фонду України та органи соціального захисту населення формують перелік одержувачів на підставі отриманих заяв про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка та разом із необхідними для відкриття поточних рахунків таким особам документами та відомостями, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку, подають його відповідному уповноваженому банку у строки, визначені у договорі, але не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати прийняття документів.
Уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.
Уповноважений банк щомісяця не пізніше 20 числа подає органам Пенсійного фонду України або органам соціального захисту населення перелік відкритих за зверненнями органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення поточних рахунків одержувачам із зазначенням номерів таких рахунків та інформації про укладення договорів банківського рахунка з одержувачами, а в разі відмови у відкритті поточного рахунка - інформацію про причину відмови.
Заява про виплату пенсії може подаватися до органу Пенсійного фонду України в електронній формі через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису.
Відтак, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596, особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або інформація від установи уповноваженого банку.
В свою чергу, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596.
Разом з тим, жоден з пунктів Порядку №22-1 не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін заявник, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник.
Відтак, суд приходить до висновку щодо можливості проводити виплату пенсії громадянам, які знаходяться за межами країни, шляхом її перерахунку на діючі рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати уповноважений представник пенсіонера.
Встановлені обставини справи свідчать, що 26.11.2024 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про виплату пенсії на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ "АКЦЕНТ-БАНК".
При цьому, заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яку було надіслано у вигляді додатку 2 до листа представника позивача відповідає формі, яка встановлена додатком 1 Порядку №1596.
Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 по справі №280/4551/21 сформував правовий висновок, згідно якого подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку № 22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку № 22-1.
Вказаний правовий висновок розповсюджується і на порядок виплати грошових коштів на карткові рахунки пенсіонерів, які фактично перебувають за кордоном (постанова Верховного Суду від 24.07.2023 по справі № 280/6637/22).
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що колегія суддів вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.
В спірному випадку судом встановлено, що волевиявлення позивача щодо виплати пенсії на відкритий ним поточний рахунок в уповноваженому банку оформлено письмово через його представника з наданням усіх необхідних документів, що не суперечить жодній нормі діючого законодавства, тому відмова відповідача у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, відкритий у відділенні в АТ "АКЦЕНТ-БАНК", є протиправною.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату поточної пенсії на визначений ним банківський рахунок НОМЕР_1 , який відкрито в АТ "Акцент-Банк", а тому відповідач зобов`язаний виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви до відповідача про виплату пенсії на банківський рахунок. 
Подання заяви через уповноваженого представника не суперечить ані Закону, ані прийнятому на виконання Закону Порядку.
Стосовно вимоги представника позивача про зобов`язання відповідача розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, суд першої інстанції правильно вказав що, вона стосується подій на майбутнє, тому задоволенню не підлягає. 
Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача як такої, що вчинення як прояв дискримінації, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно із статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначено Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.
Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.
Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:
спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;
здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;
надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;
встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;
особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.
Статтею 5 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначені такі форми дискримінації: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації; пособництво у дискримінації; утиск.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи не встановлення ознак дискримінації з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області по відношенню до ОСОБА_1 за ознаками расової приналежності або місця проживання порівняно із іншими особами.
Під час розгляду справи судом встановлено факт порушення права позивача на поновлення виплати його пенсії у банківській установі, який на думку суду не підпадає під ознаки дискримінації окремої групи громадян за певними ознаками.
Також, суд зазначає, що певна недосконалість законодавства також не може свідчити про наявність саме дискримінації по відношенню до певної групи громадян, адже така недосконалість може мати негативний вплив на будь-якого громадянина України, за певних обставин, однак незалежно від його раси, кольору шкіри, релігійних поглядів, національності, місця проживання/перебування. Більше того, чинним законодавством не передбачено різного правового регулювання для різних національних чи расових груп, пенсійне законодавство не виокремлює будь-якої категорії громадян для умов обмеження їх у праві отримання пенсійних виплат, відтак в даному випадку відсутня дискримінація з боку пенсійного органу до певної категорії громадян. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 в адміністративній справі № 340/6110/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя А.В. Шлай 

суддя Н.І. Малиш