Справа № 686/35255/25
Провадження № 2/686/29/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 рік         м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі 
головуючого судді    Колієва С.А. 
за участю:
секретаря судового засідання   Кучерук Н.В.
представника позивача    Прядуна Р.В.
представника відповідача    Мартинюка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Дорожня профспілкова організація Південно-Західної залізниці «Вільна профспілка машиністів України» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки у розрахунку,- 
в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із вказаним позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, просив зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки у розмірі 30 990,00 грн та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 6-ти місячного заробітку у сумі 80 694,18 грн.
В позові зазначено, що ОСОБА_1 тривалий час працював у Регіональній філії «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця». 02.03.2023 року він був звільнений з посади монтера колії 4 розряду на підставі п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок невідповідності працівника виконуваній роботі за станом здоров`я. При звільненні йому не було виплачено вихідну допомогу згідно ст.44 КЗпП в розмірі одного середньомісячного заробітку, а також не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, передбачену п.3.10 Колективного договору на 2001-2005 року, який був пролонгований на 2006-2022 роки. При цьому у наказі про його звільнення зазначено, що вказані кошти будуть виплачені «після окремого рішення АТ «Українська залізниця». На його неодноразові звернення щодо здійснення виплати вихідної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення отримував відповіді АТ «Укрзалізниця», в яких зазначалося, що на період дії воєнного стану призупинено ряд виплат, передбачених колективним договором, зокрема і матеріальної допомоги на оздоровлення і що відповідні виплати будуть здійснені після прийняття окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця».
Зазначив, що така відмова відповідача у проведенні повного розрахунку при його звільненні є незаконною, суперечить вимогам Закону України «Про оплату праці» та положенням Колективного договору. При цьому просив врахувати, що відповідач не вправі був в односторонньому порядку змінювати умови Колективного договору, а відповідне рішення правління АТ «Укрзалізниця», в частині призупинення додаткових виплат, зокрема матеріальної допомоги було визнано незаконним та скасовано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2024 року (справа №211/7338/23), і таке рішення постановою Верховного Суду від 05.02.2025 року було залишено без змін.
У поданому відзиві АТ «Укрзалізниця» позов не визнало, просило відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначив, що АТ «Укрзалізниця» є юридичною особою, яка утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство утворене як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності. Так, як на підставу заявлених вимог позивач по суті послався на невиплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки при звільненні, виплата яких обумовлена положеннями Колективного договору. Разом з цим просив врахувати, що відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Згідно ч.1 ст.11 вказаного закону визначено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 годин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Цим указом зокрема передбачено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені зокрема статтею 43 Конституції України (якою передбачено право на працю та отримання винагороди за неї).
Так, АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Зважаючи на економічну ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану та до нормалізації ситуації в товаристві. Як наслідок, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол засідання правління №Ц-54/31), яке діяло на час звільнення позивача, було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Окрім того, 27.06.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/39 від 27.06.2024), яке є чинним, ухвалено зупинити дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філії, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення.
За таких обставин вважав, що призупинення виплати позивачу відповідної матеріальної допомоги, було здійснено у відповідності до вимог закону, а отже такі вимоги позивача є безпідставними. При цьому відповідач просив врахувати, що позивачу не відмовлено у виплаті відповідної матеріальної допомоги, та повідомлено, що здійснення таких виплат лише призупинена та буде здійснена після поновлення виплат за окремим розпорядженням.
Письмових пояснень щодо поданого позову від третьої особи до суду не надходило.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначив, що при звільненні позивача АТ «Українська залізниця», як роботодавець не здійснило повний розрахунок з останнім, зокрема не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 – 2023 роки, у загальному розмірі 30 990,00 грн, виплата яких обумовлена Колективним договором. Оскільки відповідачем не було проведено повний розрахунок з позивачем при його звільненні, відповідач зобов`язаний виплатити компенсацію за затримку при розрахунку при звільненні, розмір якого становить 80 694,18 грн.
Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Зазначив, що призупинення виплати всім працівникам АТ «Українська залізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення було здійснено на підставі відповідних рішень правління товариства, які буди ухвалені у відповідності до вимог Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та було пов`язано із складною фінансовою ситуацією в самому товаристві, яка сталася внаслідок воєнних дій у лютому 2022 року, та з метою забезпечення належного функціонування товариства. Також просив врахувати, що заявлена позивачем сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні є занадто високою та не відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності. Крім того зазначив, що позивачем пропущений строку позовної давності, який передбачений ч.2 ст.233 КЗпП України.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
15.03.2001 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу та працював у Виробничому структурному підрозділі Хмельницької дистанції колії регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Наказом начальника Виробничого підрозділу «Хмельницька дистанція колії» регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» №68/ос від 02.03.2023 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 був звільнений з посади монтера колії 4 розряду на підставі п.2 ст.40 КЗпП України внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я. Компенсовано за невикористані 33 днів відпустки: щорічна відпустка за період 27.02.2021 – 26.02.2022 – 5 днів, щорічна відпустка за період 27.02.2022, 26.02.2023 – 28 днів. Також у цьому наказі зазначено, що вихідну допомогу згідно ст.44 КЗпП України в розмірі одного середньомісячного заробітку; 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбаченої п.3.10 змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2022 року, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».
Згідно Колективного договору який укладений між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2001-2005 року, пролонгований на 2006-2022 року визначено, що працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.
07.01.2025 року та 12.04.2025 року ОСОБА_1 звертався із заявами до АТ «Українська залізниця» (виробничого підрозділу Хмельницька дистанція колія) в яких просив здійснити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.
У відповідь на вказані звернення листами АТ «Українська залізниця» повідомило ОСОБА_1 , що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, яка передбачена колективним договором, була призупинена на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року протокол №Ц-54/31, яке ухвалено з метою дотримання мінімальних гарантій на період дії правового режиму воєнного стану в України та у відповідності до положень Закону України «Про організацію трудових відносин у умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року. Виплата такої допомоги буде виплачена після ухвалення окремого рішення АТ «Укрзалізниця», про що було зазначено у наказі про звільнення ОСОБА_1 . Вихідна допомога згідно ст.44 КЗпП України в розмірі одного середньомісячного заробітку виплачена 22.01.2025 року у сумі 11 261,70 грн.
Застосовані норми права та позиція суду.
Щодо позовних вимог до Регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця».
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша, третя статті 95 ЦК України).
Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, у яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі № 760/32455/19.
Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом АТ «Українська залізниця», здійснює свою діяльність від імені та в інтересах АТ «Українська залізниця».
Отже, Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом, який не є юридичною особою, не наділений цивільною-процесуальною дієздатністю, у зв`язку з чим не може виступати стороною в цивільному процесі, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження в справі в частині вимог до філії.
Подібний висновок щодо застосування норм права наведено в постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року в справі № 295/6062/22 та від 23 жовтня 2024 року в справі № 461/5375/23 (провадження № 61-8883св24).
Щодо вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Приписами статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Як встановлено, пунктом 3.10 Колективного договору укладеного між Державним територіально-галузевим об`єднанням «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2001-2005 року, пролонгований на 2006-2022 року визначено, що працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.
Так, під час звільнення 02.03.2023 року ОСОБА_1 з посади монтера колії 4 розряду на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України (внаслідок невідповідності виконуваній роботи за станом здоров`я) останньому не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 рік, а також вихідна допомога при звільненні, на підставі ст.44 КЗпП України. Відповідна вихідна допомога при звільненні була виплачена позивачу 22.01.2025 року.
Матеріальна допомога на оздоровлення не виплачена до теперішнього часу з підстав призупинення таких виплат на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року протокол №Ц-54/31 Ком.т. (п.1.1.4)
Щодо посилань відповідача на факт призупинення такої виплати суд зазначає наступне.
Так, матеріали справи не містять і відповідачем (АТ «Укрзалізниця») не доведено, що останнім було попереджено позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування пункту 1.1.4. вищевказаного протокольного рішення про призупинення виплати йому частки заробітної плати, а саме матеріальної допомоги на оздоровлення.
Також відповідачем не доведено і матеріали справи не містять доказів того, що на виконання вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» до відповідного колективного договору були внесені відповідні зміни щодо порядку в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення.
Крім того, суд звертає свою увагу на те, що відповідне рішення (рішення про призупинення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення) товариство ухвалило 14 березня 2022 року, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності лише 24 березня 2022 року. 
При цьому станом на 02.03.2023 року (час звільнення позивача) АТ «Укрзалізницею» інших рішень, щодо призупинення таких виплат ухвалено не було.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача відповідач був зобов`язаний провести з останнім повний розрахунок, зокрема виплатити останньому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, у загальному розмірі 30 990,00 грн.
Оскільки невиплата всіх належних ОСОБА_1 сум при звільненні сталася з вини відповідача, останній зобов`язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні буде становити 80 694,18 грн із розрахунку 13449,03 грн (середній заробіток позивача згідно представленого розрахунку) * 6 місяців. Підстав для зменшення такої суми судом не вбачається.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду із відповідними вимогами суд зазначає наступне.
На підставі частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Оскільки станом на час подання позову АТ «Укрзалізниця» не провело повний розрахунок з позивачем у зв`язку із його звільненням, посилання відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду із цим позовом є безпідставними.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 гривень, а на користь позивача 1211,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-89, 258-268, 274-279 ЦПК України суд,- 
у х в а л и в:
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки у розрахунку закрити.
Позов задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 30 990,00 гривень матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки, а також середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні 80 694,18 гривень, з відрахуванням із вказаних сум при виплаті належних податків та зборів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір 1211,20 гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір 1211,20 гривень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 
Відповідач: Акціонерне товариство «Укрзалізниця», код ЄДРПОУ 40075815, адреса місця знаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5. 
Третя особа: Дорожня профспілкова організація Південно-Західної залізниці «Вільна профспілка машиністів України», код ЄРДПОУ 03049, адреса: м. Київ, вул. Архітектора Кобелєва, 3/8.
Повний текст рішення суду виготовлено 11.05.2026 року.

Суддя: