Справа № 931/32/26
Провадження № 2-а/931/1/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2026 року селище Локачі 
Локачинський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Масляної С.В.,
за участю секретаря судових засідань - Левчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в :
В провадженні Локачинського районного суду Волинської області перебуває вище вказаний адміністративний позов, в якому позивач просить скасувати постанову № 404 від 17.09.2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення, а провадження закрити. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про існування постанови №404 від 17.09.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку він дізнався лише 14.01.2026 року після отримання сповіщення із застосунку Дія про відкриття виконавчого провадження № 79935668 від 08.01.2026 року, стягувачем за яким є ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган ДВС – Іваничівський ВДВС у Володимирському районі Волинської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. А тому вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом. 
Зазначає, що жодної повістки він особисто не отримував, під підпис йому її не вручали, про дату, час та місце явки до ТЦК він повідомлений не був. А тому не був належним чином повідомлений про виклик та був позбавлений можливості надати пояснення. Вказує, що відповідачем не було дотримано вимог закону щодо належного вручення повістки, а, отже, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.На підставі вказаного просить скасувати оскаржувану постанову, закрити провадження по справі.
Ухвалою Локачинського районного суду від 29 січня 2026 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання та викликом сторін.
03.02.2026 року представником ІНФОРМАЦІЯ_3 подано до суду відзив на позов, до якого долучено копію заяви ОСОБА_1 від 17.09.2025 року про визнання вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, копію повістки № 859607 від 29.10.2024 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. 
В обґрунтування відзиву зазначено, що дана позовна вимога є безпідставною та незаконною, а тому не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Постанова №404 від 17.09.2025 винесена щодо ОСОБА_1 за неявку по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 та кваліфікована за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Стверджує, що повістка № 859607 від 29.10.2024 року про те, що останній зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних о 9 год. 10.11.2024 року, була направлена поштою ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання, але повернулась з відміткою про відсутність особи за місцем реєстрації, що відповідно до чинного законодавства вважається належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик. 17.09.2025 ОСОБА_1 особисто прибув до РТЦК, був ознайомлений із матеріалами, причинами штрафу та власноруч подав заяву про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на підставі ст.279-9 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено можливість сплатити 50 % штрафу (8500 грн), на що він погодився, однак, штраф добровільно не сплачено. У зв`язку з несплатою штрафу 22.12.2025 постанова передана до ДВС для примусового виконання. Представник відповідача наполягає, що позивач знав про постанову ще 17.09.2025, тому твердження про те, що дізнався про її існування лише у січні 2026 року є неправдивим, зважаючи на подану ним особиту заяву про визнання вини. Вважає, що строк на оскарження постанови (10 днів), передбачений ч.2 ст.286 КАС України, пропущений ОСОБА_1 без поважних причин, заперечує підстави поновлення строку ОСОБА_1 на оскарження постанови №404 від 17.09.2025 року. Крім того, зазначає, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки постанову виніс начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_5 . Враховуючи вищезазначене, просить залишити позов без розгляду на підставі ст.240 КАС України. 
17.02.2026 розгляд справи було відкладено за клопотанням позивача.
25.02.2026 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача. 
18.03.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій зазначає наступне. 17 вересня 2025 року була винесена постанова №404 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Вважає притягнення до відповідальності безпідставним, а накладення штрафу необґрунтованим. Процедура направлення повістки, притягнення до відповідальності та передача на виконання у примусовому порядку потягнула велику кількість порушень відповідачем.
Щодо отримання повістки позивачем та обставин справи зазначає, що позивач про існування постанови дізнався лише 08 січня 2026 року після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 79935668. Як вбачається з повістки № 859607 від 29.10.2024 року ОСОБА_1 викликався у ІНФОРМАЦІЯ_6 для уточнення даних на 10.11.2024 року, отже, 11.11.2024 року вже було виявлено факт неприбуття позивача. Зазначає, що оскаржувана постанова була винесена 17.09.2025 року, тобто більше ніж через 3 місяці з моменту виявлення правопорушення, отже, враховуючи вимоги ст.38 КУпАП, рішення мало б бути про закриття провадження, а не про притягнення до відповідальності.
Усі облікові дані позивача уточнені через застосунок «Резерв +» вчасно, є діючими та не змінювалися, у центрі комплектування є уся наявна інформації про його облікові дані. Повістку особисто не отримував, про дату, час та місце явки до ТЦК повідомлений не був. Таким чином, позивач не був належним чином повідомлений про виклик. Також був позбавлений можливості надати пояснення. 
Окрім цього, зазначає, що 17.09.2025 року посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_7 зупинили транспорт позивача та примусили його підписати заяву про нібито визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 279-9 КУпАП, з подальшою обіцянкою сплатити штраф за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, після чого його відпустили. На руки позивачу жодних документів, у тому числі протоколу про адміністративне правопорушення чи постанови, не видали, що порушує вимоги ст. 251 та 255 КУпАП щодо складання протоколу, фіксації пояснень особи та надання копії документа. 
Отже, вважає дії відповідача протиправними, оскільки: фактично не має доказів належного повідомлення позивача за повісткою; усі облікові дані позивача були актуалізовані через застосунок «Резерв +", об`єктивна необхідність уточнення даних була відсутня; у подальшому позивач був визнаний непридатним до військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу; відповідач пропустив строк для накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП. 
Враховуючи вищенаведене, просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративні правопорушення № 404 від 17 вересня 2025 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, стягнути з відповідача судові витрати. До заяви додає витяз з «Резерв +" та медичні документи щодо визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби (а.с. 65-81).
Ухвалою суду від 19.03.2026 року задоволено клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача, замінено неналежного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_8 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_9 .
19.03.2026 року розгляд справи відкладено до 08.04.2026 року.
08.04.2026 року розгляд справи відкладено до 22.04.2026 року.
22.04.2026 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 29.04.2026 року.
29.04.2026 року проголошення судового рішення відкладено на 16:00 30.04.2026 року.
В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві та уточненні до позовної заяви.
Представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2026 року проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Додатково суду пояснила, що постанова від 17.09.20225 року була прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Володимир Володимирського району Волинської області у відсутності ОСОБА_1 , оскільки ним особисто 17.09.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходиться в сел. Локачі, Володимирського району було написано заяву про визнання вини та зобов`язання сплатити штраф , відповідно до вимог ст. 279-9 КУпАП. Вищевказана постанова ОСОБА_1 не була надіслана поштою, особисто також не вручалась, однак сам він, написавши заяву, не поцікавився яку постанову прийнято щодо нього, хоча, враховуючи визнання вини, знав, що постанову буде прийнято. Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП доводиться повісткою на його ім`я від 29.10.2024 року з вимогою з`явитись для уточнення даних на 10.11.2024 року та конвертом про надіслання даної повістки, з якого вбачається, що він повернутий відправнику ІНФОРМАЦІЯ_10 06.11.2024 року з підстав відсутності адресата за вказаною адресою, що свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про необхідність з`явитися на виклик за повісткою. Правопорушення виявлене 17.09.2025 року, оскільки в цей день Лінник з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щоб з`ясувати, чому в застосунку Резерв + у нього світиться порушення правил військового обліку. Таким чином, строки для накладення стягнення, відповідачем не порушені.
Враховуючи вище зазначені обставини, суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести за відсутності позивача, на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України, згідно котрої неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи уточнення позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 29.10.2024 на ім`я позивача відповідачем було відправлено рекомендованим листом ДП «Укрпошта» за адресою: АДРЕСА_1 , повістку № 859607 про явку для уточнення даних на 10.11.2024 року (а.с. 39 зворот, 40).
Повістка повернута 06.11.2024 року без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 40 зворот).
17.09.2025 року відносно позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було складено постанову №404, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , будучи відповідно до ч.9 ст.1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовозобов`язаним та належно оповіщеним засобами поштового зв`язку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , був відсутній за адресою проживання під час доставки листа, а також не прибув у визначений у повістці термін до 17 листопада 2024 року, чим порушив, зокрема, ч.5 та ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, під час дії особового періоду. Вказаною постановою на позивача було накладено штраф в сумі 17000 грн.
Згідно із копією особистої заяви ОСОБА_1 від 17.09.2025 року, долученої представником відповідача, ОСОБА_1 на підставі ст. 279-9 КупАП визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме: порушенні правил військового обліку, неявка за повісткою, зобов`язується сплатити штраф у розмірі 50% протягом 10 днів та не оскаржувати дану постанову в судовому порядку (а.с.39).
З довідки КП "Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька" від 23.10.2024 року № 11386/20524 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 07.10.2024 року по 23.10.2024 року (а.с.70).
З витягу з Резерв+ від 16.07.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як призовник у ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.70 зворот).
З копії свідоцтва про хворобу №2025-0828-1354-1582-3 від 28.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби на підстві ст.16а графи ІІ розкладу хвороб (а.с.71-72), що затверджено протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 07.01.2026 року №2026-0107-1553-0806-0 (а.с.72 зворот - 73).
З постанови головного державного виконавця Іваничівського ВДВС від 08.01.20236 року ВП №79935668 вбачається, що 08.01.2026 року відкрито провадження по примусовому виконанню постанови № 404 від 17.09.2025 року, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 , боржник ОСОБА_1 (а.с. 4).
З постанови головного державного виконавця Іваничівського ВДВС від 08.01.20236 року ВП №79935668 вбачається, що 08.01.2026 року визначено розмір мінімальних витрат провадження по примусовому виконанню постанови № 404 від 17.09.2025 року, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 , боржник ОСОБА_1 (а.с. 5).
З постанови головного державного виконавця Іваничівського ВДВС від 13.01.20236 року ВП №79935668 вбачається, що накладено арешт коштів боржника по примусовому виконанню постанови № 404 від 17.09.2025 року, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 , боржник ОСОБА_1 (а.с. 3).
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до приписів ч.1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Ухвалою судді про відкриття провадження від 29.01.2026 року поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом, враховуючи відсутність доказів про отримання постанови позивачем, а також наявність доказів про те, що він дізнався про прийняту постанову після відкриття виконавчого провадження шляхом отримання повідомлення в застосунку "Дія" 14.01.2026 року.
У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що не згоден з таким висновком суду, позивач знав про прийняту постанову, оскільки написав особисто 17.09.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про визнання вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 -1 КУпАП та зобов`язався сплатити штраф і не оскаржувати прийняту щодо нього постанову, а тому просить залишити позовну заяву без розгляду на підставі ст. 123 КАС України.
При цьому, в судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що прийнята 17.09.2025 року постанова щодо ОСОБА_1 , у його відсутності, йому не надсилалась і не вручалась особисто, не міститься відміток про отримання постанови чи надіслання її поштою і у самій постанові.
Тобто, зі змістом постанови ОСОБА_1 не був ознайомлений, а подана ним заява про визнання вини жодним чином не свідчить про ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови та датою її прийняття.
Таким чином, відсутні підстави для визнання висновку суду про поновлення строку для подання адміністративного позову ОСОБА_1 передчасним та залишення позовної заяви без розгляду.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що визнання вини та добровільна згода позивача унеможливлює подальше оскарження постанови, оскільки особа реалізувала своє право на самостійне визнання факту правопорушення і цим підтвердила законність притягнення до відповідальності. Сам факт визнання особою вини у адміністративному порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ст. 279-9 КУпАП у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, начальник Служби мобілізації та територіальної оборони, регіонального органу Служби безпеки України, посадова особа уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Згідно з ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Частиною 3 ст. 201-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період , що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Указана правова норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативних актів, які встановлюють правила поведінки.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 , затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 , в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до частин першої, третьої ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Вказаними нормами встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.
Відповідно до абз. 5 п. 79 Порядку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Форма повістки, розписки та їх зміст визначені в додатку 11 Порядку.
Згідно примітки до додатку 11 повістка вважається врученою:
рекомендованим поштовим відправленням, поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення у день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора, або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (роботи, навчання), якщо особа не повідомила про іншу свою адресу;
шляхом вручення під особистий підпис у день, зазначений у розписці до повістки, в якій проставлений підпис особи, або день складеного у довільній формі акта про відмову особи в отриманні повістки під особистий підпис (за підписом осіб, які мали намір вручити особі повістку).
Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до ТЦК та СП законодавцем не встановлені.
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці ( ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію
Абзацом 8 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію закріплено правило, згідно якого у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Матеріали справи містять належні докази про здійснення належного виклику ОСОБА_1 до ТЦК та СП повісткою від 2910.2024 року про необхідність його явки до ТЦК та СП на 10.11.2024 року, яка направлена на адресу його проживання і повернута 06.11.2025 року відправнику з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 39, зврот, 40, 40 зворот).
Адреса позивача, зазначена в повістці, та адреса її надіслання відповідає тій, яку позивач зазначає в позовній заяві як власну. 
Відтак, у позивача ОСОБА_1 виник обов`язок уточнити дані та з`явитися за викликом 10.11.2024 року о 09.00 год., чого ним зроблено не було.
Таким чином його дії охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 -1 ч.3 КУпАП.

Водночас відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, невиконання позивачем обов`язку з`явитися для уточнення даних 10.11.2024р. не носить характеру триваючого та вичерпується фактом його неявки.
Початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення орган отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення.
Про факт неявки позивача до відповідача на призначену дату 10.11.2024 року відповідач дізнався саме в цю дату 10.11.2024, враховуючи також що повістку повернуто до ТЦК та СП 06.11.2024 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою, тобто тримісячний строк, впродовж якого можливим був би розгляд відповідної справи, минув 11.02.2025, тоді як оскаржувану постанову складено 17.09.2025 року.
Доводи представника відповідача про те, що днем виявлення порушення є 17.09.2025 року, коли ОСОБА_1 з`явився до ТЦК та СП є неспроможними, оскільки день виявлення адміністративного правопорушення не тотожний дню складення протоколу про адміністративне правопорушення і не тотожний дню виявлення самого порушника. 
Спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст. 210-1 КУпАП прийнята 17.09.2025р., тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого ч.9 ст. 38 КУпАП.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
За таких умов, суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене відповідачем поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 665,60 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.7,9, 210-1, 247, 251,278-280, 293 КУпАП, ст.ст.2,6,19-20,77, 286 КАС України, суд
ухвалив:

Позов задовольнити.
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №404 від 17 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 665,60 грн.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 30.04.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна