ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6978/25	

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ", м. Дніпро 
до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення витрат за понаднормативне використання контейнерного обладнання 
Суддя Ярошенко В.І.
Представники:
від позивача: Озерна М.О.;
від відповідача: Семикіна Л.В.

ПРОЦЕДУРА:
Товариство з обмеженою відповідальністю "АТСФ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", в якій просить суд стягнути заборгованість за Договором про надання міжнарождних транспортно-експедиційних послуг № 790 від 05.09.2022 у розмірі 584 793, 61 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 538 940, 20 грн, штрафні санкції у розмірі 13 288, 94 грн, інфляційні втрати у розмірі 32 564, 47 грн.
Ухвалою суду від 10.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/6978/25. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.
19.12.2025 від Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" надійшов відзив на позовну заяву. 
23.12.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" надійшла відповідь на відзив. 
23.12.2025 від Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
Ухвалою суду від 17.02.2026 суд постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив справу до розгляду у підготовчому засіданні на 02.03.2026.
20.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
25.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" надійшла заява на виконання ухвали суду.
Ухвалою суду від 02.03.2026 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено.
В судове засідання 02.03.2026 з`явився представник відповідача.
Ухвалою суду від 02.03.2026 відкладено підготовче засідання до 31.03.2026.
05.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 06.03.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" про забезпечення проведення судових засідань у справі № 904/6978/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.
В судове засідання 31.03.2026 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі.
Ухвалою суду від 31.03.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та розгляд справи відкладено до 05.05.2026. 
07.04.2026 від Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" надійшли до суду додаткові пояснення у справі.
10.04.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" надійшли до суду додаткові пояснення. 
В підготовче засідання 05.05.2026 з`явились повноважні представники сторін. 
Ухвалою суду від 05.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2026.
В судове засідання 01.06.2026 з`явились представники сторін. Представник відповідача явку не забезпечив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. 
В ході судового засідання 01.06.2026 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.
В судовому засіданні 01.06.2026 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Узагальнена позиція позивача 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 790 на надання міжнародних транспортно-експедиційних послуг від 05.09.2022 в частині своєчасної оплати за понесених ним додаткових витрат.
Позивач вважає, що заперечення, які наведені відповідачем у відзиві, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Закон не вимагає виключно документів про оплату, а визнає рахунки як достатні докази виникнення зобов`язання.
Згідно міжнародних морських конвенцій (Конвенція ООН про єдині правила для уніфікації деяких правил щодо коносаментів 1978 року, Гаазько-Вісбійські Правила (Hague-Visby Rules)), демередж (Demurrage) представлений як штраф/плата за понаднормове перебування контейнера в терміналі порту або на складському майданчику понад встановлений безкоштовний період (фрі-тайм), який зазвичай надається для розвантаження/ завантаження та митного оформлення вантажу. В сучасній практиці морських перевезень існують два види demurrage: vessel demurrage - пов`язаний із затримкою судна; container demurrage – плата за понаднормове використання контейнерного обладнання. Рахунки компанії MAERSK містять саме container demurrage, що прямо випливає з їх змісту: у них зазначені номери конкретних контейнерів, free-time, періоди понаднормового перебування контейнерів у порту, ставки за добу тощо. Компанія MAERSK, як власник контейнерного обладнання, має право вимагати оплату за його використання понад встановлений строк. 
Демередж виник у зв`язку з об`єктивними затримками на залізничному сполученні Польща–Україна через раптове збільшення кількості перевезень вантажів залізничним сполученням, що було викликано ускладненням руху транспортних засобів комерційного призначення в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин», у зв`язку із проведенням страйків польськими перевізниками та/або фермерами (підтверджується листом Державної митної служби №17/17-01/13/301 від 02.07.2025). Експедитор не мав жодного впливу на затримки, що виникли. Усі дії позивача в частині організації транспортно-експедиторського обслуговування здійснювалися виключно в інтересах відповідача та з метою мінімізації його фінансового навантаження в умовах складної та непередбачуваної ситуації на кордонах Республіки Польща. На момент виконання перевезення транспортна ситуація характеризувалася масовими блокуванням пунктів пропуску, затримками руху вантажів та збоями у роботі залізничного сполучення, що неодноразово висвітлювалося у відкритих джерелах та підтверджено офіційними листами уповноважених органів. Саме через критичне накопичення вантажів на кордоні та переведення значної частини товаропотоків на залізничну логістику жодна зі сторін договору (експедитор, порт, судноплавна лінія або оператор залізниці) не могла вплинути на строки подачі платформ та обробки контейнерів у порту Гданськ. За цих умов Позивач діяв розумно, добросовісно та в повній відповідності до ст. 3 та ст. 13 Цивільного кодексу України, обираючи такі логістичні рішення, які дозволяли уникнути ще більших витрат відповідача та забезпечити фактичну доставку його вантажу.
Позивач повідомив відповідача про демередж одразу після того, як отримав відповідну інформацію від компанії MAERSK. Позивач вказує на те, що строки виставлення рахунків судноплавними лініями регулюються виключно їхніми лінійними умовами. Такі умови, які є публічно відомими та розміщені на офіційних ресурсах компанії MAERSK, передбачають право перевізника здійснювати доповнені та коригуючи нарахування протягом одного року з моменту завершення перевезення. Це стандартна світова практика, що випливає із природи сервісу морських перевезень, де остаточний розрахунок залежить від підтверджених портом періодів зберігання контейнерів та подальшої верифікації даних компанії MAERSK.
Умови заявки містять чітке формулювання про те, що демередж оплачується експедитором лише у випадку, якщо простій контейнерів стався з його вини. Вина є обов`язковим елементом цивільно-правової відповідальності, що прямо передбачено ст. 614 ЦК України. Саме відповідач як сторона, яка посилається на наявність вини, повинен довести, що позивач порушив договір або діяв недбало. Жодних доказів відповідачем не надано. 
Є необґрунтованим твердження відповідача, що підписання сторонами акта виконаних послуг за лютий 2024 року нібито виключає можливість виникнення будь-яких майбутніх вимог. Акт виконаних робіт підтверджує виключно факт надання та прийняття визначеного обсягу послуг за відповідний період. Він не може погашати такі грошові претензії, які на момент підписання акта в принципі не існували. Демередж, який є предметом цього спору, ще не був нарахований, не був виставлений компанією MAERSK і, відповідно, не міг бути відображений у жодному з фінансових документів, що складалися раніше.

Узагальнена позиція відповідача 
Відповідач заперечує заявлені позовні вимоги та вказує на те, що демередж не може бути додатковими витратами за понаднормове використання контейнерного обладнання, як це зазначено в позові та у рахунку позивача на оплату № 275 від 04.02.2025, оскільки це суперечить суті «демереджа», викладеному в законодавстві як плата за простій судна та/ або користування терміналом внаслідок знаходження в ньому несвоєчасно розвантаженого (вивезеного) вантажу. Понесення експедитором додаткових витрат згідно до п. 3.3 договору та частини 2 статті 12 Закону України «Про транспортно - експедиторську діяльність» повинно бути документально підтверджено: оригіналом рахунку-фактури експедитора та корінцями квитанцій або інших документів, що підтверджують понесення експедитором додаткових витрат. 
Однак, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем як витрат за понаднормове використання контейнерного обладнання, так і витрат на зберігання вантажу в порту. Надані позивачем рахунки за витрати на зберігання в порту № 5653447331 від 22.01.2025 та № 5653452685 від 04.02.2025 не є документами про підтвердження понесених експедитором додаткових витрат. Невиконання позивачем вимоги, вказаної п. 3.3. договору та неподання ним доказів понесення додаткових витрат у вигляді демереджу свідчить про передчасність пред`явлення даного позову. 
Відповідач зазначає, що позивач заявляє стягнення за даним позовом не демереджу, а плати за понаднормове використання контейнерів, доказів виникнення і нарахування якої не надано. Враховуючи те, що відповідач не був заздалегідь попереджений позивачем про виникнення додаткових витрат, позивач не узгоджував з відповідачем обсяг цих витрат, вважаємо, що додаткові витрати, заявлені у цьому позові, виникли саме з вини позивача і безсумнівно здійсненні не в інтересах клієнта (відповідача). Відповідно до умов заявки № 97 від 29.12.2023, у разі виникнення демереджа/детеншена/зберігання з вини експедитора або його підрядних організацій, претензії щодо демереджу/детеншену/зберігання не приймаються замовником та оплачуються експедитором.
Відповідач заперечує наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат та вказує на те, що є незаконним нарахування інфляційного збільшення суми боргу яка виражена в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті.
Посилання позивача на лист Державної митної служби України № 17/17-01/13/301 від 02.07.2025 є безпідставним, оскільки в останньому йдеться про значне ускладнення руху саме транспортних засобів комерційного призначення в міжнародному пункті пропуску і саме для автомобільного сполучення «Ягодин». Однак, вантаж відповідача з морського порту у Польці мав прямувати залізничним транспортом маршрутом Польща - Володимир-Волинський. Позивачем не надано до позову жодних доказів затримки руху вантажів та збою у роботі залізничного сполучення. А відтак не надано доказів обґрунтованості та правомірності дій позивача у зв?язку із суттевою затримкою вантажу відповідача у порту Гданськ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ
05.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТСФ" (експедитор) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) укладено договір про надання міжнародних транспортно - експедиційних послуг № 790. 
Відповідно до умов п. 1.1 договору, замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов`язується надати послуги з транспортно-експедиторського обслуговування та організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов договору та заявок замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами вартість послуг.
Відповідно до пункту 1.2. договору, заявка є невід?ємною частиною даного договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, його кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження відправника та одержувача вантажу, пункти відправлення та призначення; дата та час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір вартості послуг; інші вимоги щодо перевезення вантажу.
Згідно до п. 1.3. договору, при необхідності надання інших послуг, не передбачених в п. 1.1. договору, вони узгоджуються сторонами шляхом укладання додаткових угод до даного договору.
Пунктом 2.3.3 договору, погоджено, що сторони за договором зобов?язуються інформувати одна одну про всі обставини, які ставлять під загрозу або роблять неможливим виконання зобов?язань за цим договором та погоджувати заходи по їх усуненню. 
Пунктом 2.3.5. договору, встановлено, що сторони зобов?язуються підписати акт наданих послуг за умови належного надання послуг відповідно до заявки. 
Відповідно до п.3.1 договору, ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором зазначаються сторонами в заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах експедитора. 
Вартість послуг, вказана у заявці, включає в себе вартість транспортних послуг перевізника та винагороду експедитора за організацію перевезення та може включати додаткові витрати експедитора, які він несе при здійсненні перевезення (вказані в примітці до заявки), крім тих, що виникли з його вини (3.2. договору).
Відповідно до п.3.3 договору, розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок експедитора, протягом 45 календарних днів після підписання сторонами акта наданих послуг і лише тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури експедитора та корінців квитанцій (або інших документів, що підтверджують понесення експедитором додаткових витрат, вказаних в п.3.2), якщо інший строк не зазначено в заявках.
Пунктом 8.1 договору, визначено, що договір набирає чинності з 01.09.2022 і діє по 30.09.2025, а в частині порядку врегулювання спору встановленого даним договором; порядку застосування штрафних санкцій; виконання грошових зобов`язань за даним договором - до повного виконання вказаних зобов`язань.
Згідно з умовами договору та замовник передав компанії експедитору заявку № 97 від 29.12.2023 на виконання перевезення 16-ти контейнерів MRKU9576876, MSKU3876353, MSKU4321811, MSKU5080133, MSKU5639495, MSKU5714602, MSKU7977362, MSKU7996660, PONU0395708, PONU0426542, PONU2058352, SUDU7810893, TCLU0719543, TEMU1238637, TEMU1324000, TRHU3204809 Міжнародного морського перевезення по маршруту Qingdao port (China) – Gdansk port (Poland); дата завантаження 15.12.2023, маршрут перевезення м. Гданськ (Польща) - м. Кривий Ріг (Україна); рухомий склад - 16 авто; адреса завантаження - м. Гданськ, Польща, вантажовідправник - SHANDONG REFRACTORIES GROUP INTERNATIONAL TRADE CO.LTD; вантажоодержувач - PJSC ArcelorMittal Kryviy Rih; термін доставки - не більше 45 днів починаючи з дати оформлення ВМД.
Додаткові витрати за понаднормовий простій авто на навантаженні/розвантаженні – згідно умов договору. 
Згідно з додатковими умовами заявки № 97 від 29.12.2023, сторонами погоджено: 
1. Експедитору зрозумілі та роз?яснені всі умови, параметри та характеристики вантажу та перевезення, та прийняті до виконання. Претензій до замовника щодо умов, параметрів та характеристик вантажу та перевезення експедитор не має.
2. Експедитор зобов?язується доставити вантаж у найкоротші терміни та інформувати замовника щодня у разі затримки вантажу. У разі виникнення демереджа/детеншена/зберігання з вини експедитора або його підрядних організацій, претензії щодо демереджу/детеншену/зберігання не приймаються замовником та оплачуються експедитором.
На виконання умов договору та заявки № 97 від 29.12.2023 організовано для замовника перевезення 16 контейнерів морським, залізничним та автомобільним транспортом за маршрутом: Циндао, Китай - Гданськ, Польща - Володимир-Волинський, Україна Новомосковськ, Україна - Кривий Ріг, Україна, що підтверджується коносаментом № 232109528 від 21.10.2023, залізничною накладною № 00292 від 18.01.2024 року та TTH № 21491895250/НОВОМОСКОВСЬК від 04.02.2024, 21481895249/НОВОМОСКОВСЬК від 04.02.2024, 21041543221/НОВОМОСКОВСЬК від 04.02.2021, 21001543222/ НОВОМОСКОВСЬК від 04.02.2024, 21041543225/НОВОМОСКОВСЬК від 08.02.2024, 21041543222/НОВОМОСКОВСЬК від 05.02.2024, 21491895251/HОВОМОСКОВСЬК від 05.02.2024, 21001543223/НОВОМОСКОВСЬК від 05.02.2024, 21481895250/ НОВОМОСКОВСЬК від 05.02.2024, 21041833223/НОВОМОСКОВСК від 06.02.2024, 21041543223/НОВОМОСКОВСЬК від 06.02.2024, 21001543224/НОВОМОСКОВСЬК від 06.02.2024, 21041683224/НОВОМОСКОВСЬК від 07.02.2024, 21041589624/ НОВОМОСКОВСЬК від 07.02.2024, 21041543224/НОВОМОСКОВСЬК від 07.02.2024, 21041883225/НОВОМОСКОВСЬК від 08.02.2024. 
Звертаючись з позовними вимогами позивач зазначає, що при виконанні договору і перевезення вантажу замовника виникли додаткові витрати за понаднормативне використання контейнерного обладнання (демередж). Контейнери замовника прибули в порт Гданська і були доступні для видачі 10.12.2023, проте завантажені на потяг 07.01.2024. 
За період з 24.12.2023 до 07.01.2024 включно власник контейнерів компанія MAERSK виставила експедитору рахунки про сплату демереджу за понаднормове використання контейнерами. 
Згідно рахунків № 5653447331 від 22.01.2025 та № 5653452685 від 04.02.2025, які експедитором надіслано замовнику для оплати, сума компенсації оплати вартості демереджу складає 12 814,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 08.12.2025 року дорівнює 538 940, 20 грн. 
На підстав вказаних рахунків позивачем виставлено відповідачу для здійснення оплати додаткових витрат, рахунок № 275 від 04.02.2025 на суму 535 532, 80 грн з ПДВ. 
Однак, відповідачем в порушення умов договору № 790 на надання міжнародних транспортно-експедиційних послуг від 05.09.2022 та заявки № 97 від 29.12.2023 не сплачено додаткові витрати позивача, що і стало причиною для звернення з вказаним позовом до суду. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Щодо правовідносин сторін
Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 929 ГПК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 4 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” (далі - Закон) транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо. Експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України. Транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.
За змістом статті 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Відповідно до ст. 10 Закону експедитор має право, зокрема, на: відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта; притримувати вантаж, що знаходиться в його володінні, до моменту сплати плати експедитору і відшкодування витрат, здійснених ним в інтересах клієнта, або до моменту іншого забезпечення виконання клієнтом його зобов`язань у частині сплати плати експедитору та відшкодування вказаних витрат, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування; не приступати до виконання обов`язків за договором транспортного експедирування до отримання від клієнта всіх необхідних документів та іншої інформації щодо властивостей вантажу, умов його перевезення, а також іншої інформації, необхідної для виконання експедитором обов`язків, передбачених договором транспортного експедирування. Клієнт має право, зокрема: визначати маршрут прямування вантажу та вид транспорту; вимагати від експедитора надання інформації про хід перевезення вантажу; давати вказівки експедитору, які не суперечать договору транспортного експедирування та документам, наданим експедитору. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші права експедитора та клієнта.
Частиною 2 статті 12 Закону передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.
Відповідно до ч. 1 ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та заявки № 97 від 29.12.2023 організовано для замовника перевезення 16 контейнерів морським, залізничним та автомобільним транспортом за маршрутом: Циндао, Китай - Гданськ, Польща - Володимир-Волинський, Україна Новомосковськ, Україна - Кривий Ріг, Україна. 
Згідно з умовами пункту 3.2 договору, вартість послуг, вказана у заявці, включає в себе вартість транспортних послуг перевізника та винагороду експедитора за організацію перевезення та може включати додаткові витрати експедитора, які він несе при здійсненні перевезення (вказані в примітці до заявки), крім тих, що виникли з його вини. 
Відповідно до п.3.3. договору: розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок експедитора, протягом 45 календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг і лише тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури експедитора та корінців квитанцій (або інших документів, що підтверджують понесення експедитором додаткових витрат, вказаних в п.3.2), якщо інший строк не зазначено в заявках.
Умовами заявки № 97 від 29.12.2023 визначено терміни та умови оплати за надані послуги та визначено, що термін оплати транспортно-експедиційних послуг експедитору складає 45 календарних днів від дати одержання оригіналів рахунку та ЦМР. Сплата послуг за даним перевезенням виконується у національній валюті України - гривні за курсом Національного банку України на дату виставлення рахунку.
Також, умовами заявки погоджено додаткові умови, які передбачають, що експедитор зобов?язується доставити вантаж у найкоротші терміни та інформувати замовника щодня у разі затримки вантажу. 
У разі виникнення демереджа/детеншена/зберігання з вини експедитора або його підрядних організацій, претензії щодо демереджу/детеншену/зберігання не приймаються замовником та оплачуються експедитором.
Виконання Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" перевезення за заявкою Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" за погодженим маршрутом підтверджується відповідним коносаментом та залізничною накладною, а також товарно-транспортними накладними, що містяться в матеріалах справи. 
09.02.2024 Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТСФ" та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" підписано акт виконаних робіт (надання послуг) № 218 на підставі якого встановлено перелік наданих робіт/послуг на загальну суму 2 298 505, 41 гривен.
Послуги з перевезення вантажу відповідали переліку послуг, що визначені в заявці, прийняті Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" без зауважень та оплачені згідно з виставленим позивачем рахунком.
Позивач зазначає, що при виконанні договору і перевезенні вантажу відповідача виникли додаткові витрати за понаднормативне використання контейнерного обладнання (демередж). 
Контейнери відповідача прибули в порт Гданська і були доступні для видачі 10.12.2023, проте завантажені на потяг 07.01.2024. 
За період з 24.12.2023 до 07.01.2024 включно власник контейнерів компанія MAERSK виставила позивачу рахунки про сплату демереджу за понаднормове використання контейнерами. 
Як зазначає позивач, демередж у цій справі виник у зв?язку з об?єктивними затримками на залізничному сполученні Польща-Україна через раптове збільшення кількості перевезень вантажів залізничним сполученням, що було викликано ускладненням руху транспортних засобів комерційного призначення в міжнародному пункт пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» у зв?язку із проведенням страйків польськими перевізниками та/або фермерами, що підтверджується листом Державної митної служби № 17/17-01/13/301 від 02.07.2025. 
Таким чином, у позивача виникли додаткові витрати при виконанні транспортно-експедиційних послуг, з незалежних від нього причин.
Суд звертає увагу, що сторонам в пункті 3.2. договору, визначено, що вартість послуг, вказана у заявці може включати додаткові витрати експедитора, які він несе при здійсненні перевезення та сплачується замовником тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури експедитора та корінців квитанцій (або інших документів, що підтверджують понесення експедитором додаткових витрат, вказаних в п.3.2). 
На виконання умов п. 3.3. договору рахунки на відшкодування вказаних додаткових витрат були виставлені позивачу компанією MAERSK. 
У свою чергу, на підставі положень договору, укладеного сторонами, визначено обов`язок замовника компенсувати всі документально підтверджені витрати експедитора, необхідність у яких виникла в процесі надання послуг, передбачених цим договором.
На виконання умов договору, позивачем виставлено відповідачу рахунки № 5653447331 від 22.01.2025, № 5653452685 від 04.02.2025 суми компенсації оплати вартості демереджу складає 12 814,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 08.12.2025 дорівнює 538 940, 20 грн.
Позивач зазначає, що вказані рахунки є виключно додатковими витратами (демередж), які понесені ним як експедитором для виконання заявок відповідача та не включають будь-яких додаткових сум чи платежів. 
Доказів оплати вказаних рахунків відповідачем суду не надано. 
Предметом дослідження у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат за понаднормативне використання контейнерного обладнання (демередж) у розмірі 538 940, 20 грн, які фактично є збитками, понесеними у зв`язку із простоєм контейнерів із вантажем у порту Гданська. 
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
За змістом ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.  
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. 
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. 
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку ст. 86 ГПК України.
Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. 
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, щоб задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17.
Таким чином, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема, в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.
Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що позивачем не надано до позовної заяви належних та допустимих доказів наявності боргу у зв`язку з понаднормативним використанням контейнерного обладнання. 
Відповідач звертає увагу на те, що позивачем не доведено понесення ним витрат за понаднормове використання контейнерного обладнання, так і витрат зі зберігання вантажу в порту, що стали підставою для виставлення рахунків № 5653447331 від 22.01.2025 та № 5653452685 від 04.02.2025. 
Суд зазначає, що надані позивачем рахунки за витрати на зберігання в порту № 5653447331 від 22.01.2025 та № 5653452685 від 04.02.2025 не є документами про підтвердження понесених експедитором додаткових витрат.
Згідно з умовами пункту 3.2 договору, вартість послуг, вказана у заявці, включає в себе вартість транспортних послуг перевізника та винагороду експедитора за організацію перевезення та може включати додаткові витрати експедитора, які він несе при здійсненні перевезення (вказані в примітці до заявки), крім тих, що виникли з його вини. 
Відповідно до п.3.3. договору: розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок експедитора, протягом 45 календарних днів після підписання сторонами акту наданих послуг і лише тільки після отримання замовником оригіналу рахунку-фактури експедитора та корінців квитанцій (або інших документів, що підтверджують понесення експедитором додаткових витрат, вказаних в п.3.2), якщо інший строк не зазначено в заявках.
На час розгляду справи позивачем не надано суду доказів здійснення оплати вказаних витрат.
Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує на те, що додатковими умовами заявки № 97 від 29.12.2023, сторонами погоджено обов`язок експедитора доставити вантаж у найкоротші терміни та інформувати замовника щодня у разі затримки вантажу. У разі виникнення демереджа/детеншена/зберігання з вини експедитора або його підрядних організацій, претензії щодо демереджу/детеншену/зберігання не приймаються замовником та оплачуються експедитором.
Пунктом 2.3.3 договору погоджено, що сторони за договором зобов`язуються інформувати одна одну про всі обставини, які ставлять під загрозу або роблять неможливим виконання зобов`язань за цим договором та погоджувати заходи по їх усуненню.
З матеріалів справи вбачається, що в порушення п. 2.3.3 договору позивачем не надано жодного належного та достовірного доказу, який би підтверджував своєчасність інформування відповідача про обставини затримки виконання зобов`язання пов`язані з подальшим виникненням додаткових витрат за понаднормове використання контейнерного обладнання. 
Жодних належних та достовірних доказів існування вини відповідача у понаднормовому перебування вантажу в порту та використання контейнерного обладнання матеріалах справи не міститься. Відтак сама подія порушення договірних зобов`язань у виді допущення понаднормативного використання контейнерного обладнання належними і допустимими доказами не підтверджена.
Таким чином, позивачем не доведено реальність збитків, а саме не надано доказів фактичної сплати позивачем штрафних санкцій. Окрім того, суд вважає, що позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача, яка б полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним зобов`язання, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника; а тому позовні вимоги є необґрунтованими, в задоволенні яких слід відмовити у повному обсязі.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 538 940, 20 грн, нараховані на відповідну суму інфляційні втрати та три проценти річних, які по суті є похідними вимогами, задоволенню не підлягають.
Додатково суд при вирішенні спору звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
З огляду на викладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають з підстав, наведених судом у даному рішенні. 
Усі інші доводи, посилання та обґрунтування учасників справи судом враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду щодо спірних правовідносин учасників справи, і судом надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи, і за результатами чого ухвалюється рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, за наведених судом підстав.

СУДОВІ ВИТРАТИ
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення заборгованість за договором про надання міжнарождних транспортно-експедиційних послуг № 790 від 05.09.2022 у розмірі 584 793, 61 грн відмовити повністю.

Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покласти на позивача. 

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення 05.06.2026 

Суддя В.І. Ярошенко