ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2026 Справа № 914/2246/25 
Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Березюка Ю.О., розглянувши матеріали справи 
за позовом Спільного українсько-канадського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «САВЕЛЯ ЛТД», с. Зимна Вода, Львівська область
до відповідача Львівської районної державної адміністрації Львівської області, м. Львів
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пустомитівська територіальна громада Львівського району
про визнання права постійного користування та про визнання незаконним та скасування розпорядження про припинення права користування

за участю представників: 
від позивача: не з`явися;
від відповідача: не з`явися;
від третьої особи: не з`явися;

ПРОЦЕС.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Спільного українсько-канадського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Савеля ЛТД» до відповідача Львівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права постійного користування земельними ділянками, визнання незаконним та скасування розпорядження про припинення права користування.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025, справу №914/2246/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.
Ухвалою від 01.09.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачеві встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.
У межах наданого судом строку від позивача надійшло клопотання (вх.№23844/25 від 10.09.2025), в якому зазначено запитувані відомості.
Ухвалою суду від 15.09.2025 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.10.2025.
Ухвалою суду від 22.10.2025 підготовче судове засідання було відкладено на 19.11.2025.
10.12.2025 від представника третьої особи надійшли письмові пояснення.
Ухвалою суду від 10.12.2025 судом було витребувано у Пустомитівського районного суду Львівської області матеріали справи № 2-1181/10 та відкладено підготовче судове засідання на 28.01.2026.
22.01.2026 від представника третьої особи надійшли додаткові письмові пояснення.
26.01.2026 на адресу суду від Пустомитівського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи № 2-1181/10.
Ухвалою суду від 03.02.2026 підготовче судове засідання було призначено на 11.02.2026.
Ухвалою суду від 11.02.2026 підготовче судове засідання було призначено на 11.03.2026.
10.03.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 10.03.2026) від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі (Вх. № 6916/26).
10.03.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 10.03.2026) від третьої особи надійшли додаткові пояснення у справі (Вх. № 6918/26).
Ухвалою суду від 11.03.2026 підготовче судове засідання було призначено на 01.04.2026.
01.04.2026 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 01.04.2026) від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (Вх. № 9261/26).
Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду.
У підготовче засідання 01.04.2026 з`явився представник позивача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував.
У підготовче засідання відповідач у засідання не з`явився, явку повноважних представників до суду не забезпечив. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував.
У підготовче засідання з`явився представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Додаткових заяв, клопотань, окрім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не скерував.
Також на виконання ухвали суду від 11.03.2026 у судове засідання 01.04.2026, для надання роз`яснень щодо акту обстеження земельної ділянки від 26.02.2026 та письмових пояснень від 10.03.2026, з`явилися: начальник відділу архітектури, містобудування та земельних відносин Пустомитівської міської ради Кудерський А. П.; головний спеціаліст відділу архітектури, містобудування та земельних відносин Пустомитівської міської ради Лутчин Б. Л. та Пустомитівський міський голова Серняк О. В. 
У судовому засіданні вищезгадані учасники справи надали додаткові пояснення, відповіли на усні запитання судді по справі, а також дали свої роз`яснення щодо доданих до матеріалів справи актів обстеження земельної ділянки від 26.02.2026 та письмових пояснень від 10.03.2026.
Ухвалою суду від 01.04.2026 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.04.2026. 
28.04.2026 від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.
У судове засідання 29.04.2026 сторони не з`явилися.
У судовому засіданні 29.04.2026 суд з`ясував обставини, на які учасники справи покликалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, та безпосередньо дослідив докази. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.
Аргументи позивача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач повідомляє про те, що 24.09.2010 року голова Пустомитівської районної державної адміністрації прийняв розпорядження № 702 «Про припинення права користування земельною ділянкою СП «Савеля ЛТД» та надання дозволу гр. ОСОБА_1 на підготовку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту», зокрема припинено право користування земельною ділянкою загальною площею 0,6100 (діл. № 1 – 0,3800 га, діл. № 2 – 0,2300 га) СП «Савеля ЛТД» (державний акт на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995р.) на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту у зв`язку із переходом права власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010 (справа №2-1181/10).
Позивач вважає, що вказане розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації є незаконним та таким, внаслідок якого СП «Савеля ЛТД» було позбавлено права постійного користування земельною ділянкою, посвідченого державним актом на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995.
З огляду на наведене, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 702 від 24.09.2010 року «Про припинення права користування земельною ділянкою СП «Савеля ЛТД» та надання дозволу гр. Миклуш Михайлу Федоровичу на підготовку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту та визнати право Спільного українсько-канадського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «САВЕЛЯ ЛТД» (код ЄДРПОУ 20797555; місцезнаходження: 81110, Львівська обл., Львівський р-н, с. Зимна Вода, вул. Львівська, буд. 32) постійного користування земельними ділянками, загальною площею 0,61 га (ділянка № 1 площею 0,38 га та ділянка № 2 площею 0,23 га), посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серія ІІЛВ № 003427.

Аргументи відповідача.
Відповідач відзиву на позов та заперечень не подав.

Аргументи третьої особи.
Пустомитівська міська рада підтримує позовні вимоги Спільного українсько-канадського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Савеля ЛТД» до Львівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права постійного користування земельними ділянками, визнання незаконним та скасування розпорядження про припинення права користування.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
22.04.1994 року Спільне українсько-канадське підприємство «САВЕЛЯ ЛТД» (позивач) придбало у Малого приватного підприємства «Озеро» незакінчений будовою будинок ресторану, процент готовності якого 12 %, що знаходиться в селі Наварія Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 187 кв.м (на земельній ділянці, право постійного користування якою належало Малому приватному підприємству «Озеро» на підставі державного акту на право користування землею, виданого Пустомитівською міською Радою народних депутатів Львівської області в 1993 році за № 558, Б № 060392). Право власності на вищевказаний незакінчений будовою будинок ресторану зареєстровано за позивачем.
08.06.1994 Виконавчим комітетом Пустомитівської міської Ради народних депутатів за результатами розгляду і обговорення заяви позивача прийнято рішення № 313.
13.11.1995 року, на підставі рішення № 313 від 08.06.1994, Пустомитівською міською Радою народних депутатів Пустомитівського району Львівської області України видано позивачу державний акт на право постійного користування землею серії ІІЛВ № 003427, згідно з яким позивачу надано у постійне користування 0,61 га землі, а саме ділянку № 1 площею 0,38 га та ділянку № 2 площею 0,23 га. Земельну ділянку надано позивачу для будівництва ресторану.
Зазначений Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 6. До акту додано план зовнішніх меж відповідних земельних ділянок, отриманих позивачем в постійне землекористування.
24.09.2010 року головою Пустомитівської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 702 «Про припинення права користування земельною ділянкою СП «Савеля ЛТД» та надання дозволу гр. ОСОБА_1 на підготовку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту», зокрема вирішено: 
1. Припинити право користування земельною ділянкою загальною площею
0,6100 (діл. № 1 – 0,3800 га, діл. № 2 – 0,2300 га) СП «Савеля ЛТД» (державний акт на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995р.) на території
Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту у зв`язку із переходом права власності на нерухоме майно гр. ОСОБА_1 згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010р. (справа №2-1181/10).
2. Дати дозвіл гр. ОСОБА_1 на підготовку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту.
3. Гр. ОСОБА_1 звернутись в ліцензовану землевпорядну організацію за розробкою технічної документації із землеустрою.
З метою дослідження обставин справи №2-1181/10, на рішення у якій голова Пустомитівської районної державної адміністрації покликався як на підставу для винесення спірного розпорядження № 702, господарським судом було витребувано у Пустомитівського районного суду Львівської області матеріали справи №2-1181/10.
Так, з отриманих господарським судом матеріалів справи №2-1181/10 встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010 позов ОСОБА_1 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської області було задоволено, визнано за гр. ОСОБА_1 право власності на незавершене будівництво загальною площею 1036,17 кв.м., готовності 51%, що розташоване в АДРЕСА_1 .
В подальшому, на підставі вказаного судового рішення голова Пустомитівської районної державної адміністрації прийняв спірне розпорядження, яким припинив право користування земельною ділянкою загальною площею 0,6100 (діл. № 1 – 0,3800 га, діл. № 2 – 0,2300 га) СП «Савеля ЛТД» посвідчене державним актом на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995.
З метою дослідження питання наявності на спірній земельній ділянці, посвідченої державним актом на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995, нерухомого майна третіх осіб, зокрема, гр. ОСОБА_1 , судом витребовувалася відповідна інформація від Пустомитівської міської ради (третьої особи у справі).
Згідно з відповіді Пустомитівської міської ради від 10.03.2026 відомості про присвоєння поштової адреси село Наварія Пустомитівського району Львівської області вулиця Шкільна 35А – відсутні. Інформація про об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , також відсутня. Поштову адресу АДРЕСА_1 присвоєно об`єкту незавершеного будівництва – незакінченому будовою будинку ресторану, процент готовності якого складав 12%. Вказану поштову адресу присвоєно на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 1994 року, укладеного між Малим приватним підприємством «Озеро» та спільним Українсько-канадським підприємством «САВЕЛЯ ЛТД», посвідченого 22 квітня 1994 року Леон М.В., державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, реєстр. № 1-828.
Інформація про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 – відсутня.
Разом з тим, у ході розгляду справи третьою особою було долучено до матеріалів справи Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№471232205) від 03.04.2026, з якого вбачається, що за гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано об`єкт незавершеного будівництва, готовність 16%. (підстава виникнення права власності: рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010).
Крім того, наведена вище інформація підтверджується також відповіддю №2664148 від 28.04.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою на запит Господарського суду Львівської області.
Таким чином, судом встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , готовність 16%, належить гр. ОСОБА_1 однак, такий не знаходиться на спірній земельній ділянці, посвідченої державним актом на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995. 
Крім того, за результатами проведеного обстеження, комісією Пустомитівської міської ради встановлено (про що складено відповідний акт), що об`єкт незавершеного будівництва – незакінчений будовою будинок ресторану за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, яку відповідно до рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської Ради народних депутатів від 8 червня 1994 року № 313 було надано у постійне користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 003427, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ч.1 ст.13 Конституції України).
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ст. 3 ЗК України (в редакції чинній на момент видачі Акту) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.
Відповідно до ст. 7 ЗК України (в редакції чинній на момент видачі Акту),
користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.
Відповідно до ч.1 ст. 23 ЗК України (в редакції чинній на момент видачі акту) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право.
При цьому положення про обов`язок переоформити право користування земельною ділянкою у відповідний строк, передбачений у пункті 6 Перехідних положень ЗК України, визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України (справа про постійне користування земельними ділянками).
За висновками Конституційного Суду України громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.
Так, наведені норми ЗК України свідчать про те, що особа може бути позбавлена набутого у встановленому порядку права постійного користування земельною ділянкою лише у способи, визначені статтями 141-143 ЗК України, зокрема, внаслідок добровільної відмови від земельної ділянки чи за наявності інших, визначених статті 141 ЗК України, підстав, або внаслідок примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється виключно в судовому порядку.
Наведений правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 та від 23 червня 2020 року у справі №922/989/18.
Стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.
Відповідно до статті 79 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження голови РДА, суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття Розпорядження № 702) передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
У разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини того, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає закону), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.
Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акту (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.
Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати Розпорядження № 702 з огляду на його неправомірність та порушення прав Позивача як користувача земельної ділянки з огляду на таке.
Приписами ст. 7 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі Акту) було встановлено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим.
Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям.
Приписами ч. 1 ст. 10 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі Акту) передбачено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території віднесені, зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.
Право постійного користування регламентується статтею 92 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття Розпорядження № 702), за визначенням частини першою якої право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:
а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження
сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ст. 95 ЗК України в редакції, чинній на момент прийняття Розпорядження № 702).
Згідно із ч. 3 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття Розпорядження № 702) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.
Як було встановлено судом, земельну ділянку надано у постійне користування позивачу та відповідне право позивача посвідчено актом.
Зі змісту оскаржуваного розпорядження № 702 вбачається, що підставою для його прийняття став перехід прав на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до гр. ОСОБА_1 , згідно з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010р. (справа №2-1181/10).
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження № 702), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Так, за позивачем зареєстровано право власності на незавершений будівництвом ресторан, яке з моменту його набуття нікому не відчужувалося. Докази зворотнього у матеріалах справи відсутні.
Водночас, зазначений у рішенні Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010р. (справа №2-1181/10) об`єкт гр. ОСОБА_1 не є об`єктом, що розташований на спірній земельній ділянці, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи та описано судом вище. Зокрема, наведене підтверджується інформацєю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№471232205) від 03.04.2026, з якого вбачається, що за гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано об`єкт незавершеного будівництва, готовність 16% (підстава виникнення права власності: рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010).
Крім того, наведена вище інформація підтверджується також відповіддю №2664148 від 28.04.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою на запит Господарського суду Львівської області.
Таким чином, судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано об`єкт незавершеного будівництва, готовність 16% та належить гр. ОСОБА_1 . Однак, такий об`єкт не знаходиться на спірній земельній ділянці, посвідченої державним актом на право постійного користування № 003427 від 13.11.1995. 
Крім того, за результатами проведеного обстеження, комісією Пустомитівської міської ради встановлено (про що складено відповідний акт), що об`єкт незавершеного будівництва – незакінчений будовою будинок ресторану за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, яку відповідно до рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської Ради народних депутатів від 8 червня 1994 року № 313 було надано у постійне користування згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 003427, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 5.
Таким чином, судом не встановлено жодного переходу прав на розташоване на спірній земельній ділянці нерухоме майно до іншої особи. А зазначене рішення Пустомитівського районного суду від 04.06.2010р. (справа №2-1181/10) такого майна на спірній ділянці, посвідченої державним актом на право постійного користування землею ІІ-ЛВ № 003427, не стосується.
Верховний Суд у постанові від 13.02.2024 у справі № 926/5179/22 зазначив, що вирішуючи спори, в яких спірним є припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди враховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це у порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК України. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 та у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 927/135/22, від 07.10.2020 у справі № 922/2751/19.
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Ця позиція відповідає висновку, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.
Проте, як зазначено вище, такі підстави відсутні, а інформація про перехід прав на нерухоме майно, що вказане у розпорядженні № 702, як підстава для припинення права позивача постійного користування земельною ділянкою, не відповідає дійсності, оскільки вказаний у такому рішенні суду об`єкт гр. ОСОБА_1 не є об`єктом, розташованим на спірній земельній ділянці. Враховуючи зазначене, не дивлячись на відсутність правових підстав для переходу в силу приписів ст. 141 ЗК України належного позивачу постійного користування земельною ділянкою (відсутність переходу від позивача до гр. ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці), розпорядження № 702 прийнято всупереч положенням ст. 19 Конституції України, ст. ст. 120, 123 ЗК України, без достатніх для того підстав.
Прийняття розпорядження № 702 про припинення належного позивачу права постійного користування земельною ділянкою, за відсутності відповідних правових підстав, порушує право користування земельною ділянкою, так як спрямоване на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою такого права поза межами підстав, визначених у статтях 141 та 143 ЗК України.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод (далі - конвенція) є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України").
У розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції в зміст поняття "майно" до об`єктів права власності відноситься "правомірні очікування"/"законні сподівання" вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. При цьому, "правомірні очікування"/"законні сподівання", у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності.
Наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких – владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, а тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового, в тому числі судового, захисту.
Приймаючи Розпорядження № 702 з порушенням вимог законодавства, яке регулює порядок припинення права користування земельною ділянкою та порядок вилучення земельних ділянок, відповідач без належних підстав втрутився у право позивача на мирне володіння майном та порушив статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.
Щодо належного відповідача у справі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» від 17.11.2020 внесено зміни до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», та розділ ІІ доповнено ст. 7-1, відповідно до якої утворення та реорганізація районних державних адміністрацій здійснюються Кабінетом Міністрів України після прийняття Верховною Радою України рішення про утворення та ліквідацію районів з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб.
У п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» зазначено про здійснення реорганізації районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1.
Відповідно до додатку 3 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1635-р, Пустомитівська райдержадміністрація реорганізується шляхом приєднання до Львівської райдержадміністрації Львівської області.
Згідно п. 4, 7 «Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 року №1321, якщо територія району, ліквідованого Верховною Радою, включається до території новоутвореного району, в адміністративному центрі якого вже існує райдержадміністрація, райдержадміністрація, що діяла на території ліквідованого району, реорганізується шляхом її приєднання до райдержадміністрації, розташованої в адміністративному центрі новоутвореного району.
Перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється.
З урахуванням вищенаведеного, у зв`язку з реорганізацією та переходом повноважень Пустомитівської районної державної адміністрації шляхом приєднання до Львівської районної державної адміністрації Львівської області, відповідачем у цій справі правильно визначено правонаступника Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області - Львівську районну державну адміністрацію Львівської області.
Щодо визнання за позивачем права постійного користування землею.
Відповідно до ч. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Статтею 141 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття Розпорядження № 702) передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Поряд з тим, стаття 143 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття
Розпорядження № 702) передбачає підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинношкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового
звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної
ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Отже, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою відповідно до ст. 141 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття Розпорядження № 702) є набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці.
Як вказано вище, надана позивачу для будівництва ресторану земельна ділянка використовується ним за цільовим призначення, будь-які інші із вказаних у статтях 141 та 143 ЗК України підстави припинення права користування (в тому числі і примусового) земельною ділянкою відсутні.
Враховуючи вказане, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2010р. (справа №2-1181/10) не підтверджує переходу прав на нерухоме майно, про який вказано у розпорядженні № 702 як підставу для прийняття, а тому належне позивачу право постійного користування земельною ділянкою припинено розпорядженням № 702 за відсутності правових підстав.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що суд прийшов до висновку про незаконність та скасування спірного розпорядження, то вимога про визнання за позивачем права постійного користування, посвідченого актом № 003427 від 13.11.1995 підлягає до задоволення.
Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини другої статті 74 Господарського кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 4 844,80 грн.
З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача підлягає до стягнення 4 844,80 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 20, 73,74,76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Голови Пустомитівської районної державної адміністрації № 702 від 24.09.2010 року «Про припинення права користування земельною ділянкою СП «Савеля ЛТД» та надання дозволу гр. Миклушу Михайлу Федоровичу на підготовку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту.
3. Визнати за Спільним українсько-канадським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «САВЕЛЯ ЛТД» (код ЄДРПОУ 20797555; місцезнаходження: 81110, Львівська обл., Львівський р-н, с. Зимна Вода, вул. Львівська, буд. 32) право постійного користування земельними ділянками, загальною площею 0,61 га (ділянка № 1 площею 0,38 га та ділянка № НОМЕР_1 площею 0,23 га), посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 003427.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 07.05.2026.

Суддя Гоменюк З.П.