Справа № 697/1243/26
Провадження № 3/697/548/2026

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Скирда Б.К., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 (м. Канів) Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 658362 від 06.05.2026, цього ж дня, о 07:10 год. в с. Степанці, вул. Київська, гр. ОСОБА_1 , будучи пішоходом, раптово вийшов на проїзну частину, чим порушив п.4.14.б ПДР України – Раптовий вихід пішохода, вибігання на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, права зрозуміло.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав та заперечив обставини викладені у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив, що дійсно, 06.05.2026 близько 07:10 год. рухався в с. Степанці по вул. Київській на зупинку для службового транспорту, який розвозить працівників по робочих місцях. Йшов по узбіччю дороги та його права рука знаходилася в кишені. Напроти нього рухався автомобіль білого кольору «Рено Логан», водій якого об`їжджав ями на дорозі та правим дзеркалом зачепив його праву руку. Після цього, водій даного автомобіля зупинився далеко від нього і відразу почав оглядати свій автомобіль, навіть не запропонувавши допомоги, тому він продовжив рух в напрямку зупинки.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Бабенко Р.В. у судовому засіданні вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП заперечив та просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначив, що позиція водія транспортного засобу щодо того, що ОСОБА_1 нібито раптово вийшов на проїзну частину є неправдивою та обрана ним виключно з метою уникнення власної відповідальності за скоєне ДТП. Фактичні обставини події є іншими. ОСОБА_1 правомірно рухався ґрунтовим узбіччям дороги (в районі амбулаторії с. Степанці), не здійснюючи виходу на асфальтове покриття проїзної частини, що повністю відповідає вимогам п. 4.1 ПДР України. Дорожнє покриття на даній ділянці має значні дефекти (вибоїни). Водій транспортного засобу, рухаючись у попутному напрямку та, виявивши перешкоду (яму) в порушення вимог п. 12.3 ПДР України не вжив заходів для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу. Натомість водій здійснив різкий маневр об`їзду перешкоди праворуч, виїхав за межі проїзної частини на узбіччя, де скоїв на ОСОБА_1 наїзд боковим дзеркалом заднього виду. Місце зіткнення знаходилось саме на узбіччі. Це об`єктивно підтверджується фотографіями з місця події, на яких чітко зафіксовано місце осипання уламків пошкодженого дзеркала автомобіля. Уламки знаходяться на ґрунті (на узбіччі), на значній відстані від зовнішнього краю асфальтового покриття проїзної частини. Даний факт повністю спростовує твердження про вихід ОСОБА_1 на дорогу, оскільки у випадку зіткнення на проїзній частині уламки осипалися б на асфальт з урахуванням вектора руху автомобіля. Наявність вибоїни на проїзній частині та розташування уламків на узбіччі підтверджується долученими до матеріалів справи фотографіями. Таким чином, захисник вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог ПДР України, зокрема п.4.14б ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.
Інший учасник ДТП – потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що 06.05.2026 за місцем її роботи проводився закордонний аудит і вона раніше їхала на роботу – виробничу дільницю ПрАТ «МХП» для того, щоб перевірити готовність до проведення аудиту. Рухаючись зранку по вул. Київській в с. Степанці, дійсно, на дорозі була велика яма та їй назустріч їхав вантажний автомобіль, що вона не могла об`їхати цю яму, не виїхавши на зустрічну смугу руху. Згідно показників GPS-трекера, який перевірила служба безпеки підприємства за її місцем роботи, швидкість автомобіля під її керуванням становила 34 км/год. Вона їхала по проїзній частині, що підтвердив представник служби безпеки підприємства. За межами проїзної частини жодних слідів від шин автомобіля не було, тобто вона рухалася по проїзній частині. Звернула увагу на місце події, що там дійсно на дорозі утворилася велика яма, що її потрібно об`їжджати: або виїхавши на зустрічну смугу руху, або так, що права сторона автомобіля знаходиться на самому краю проїзної частини. ОСОБА_1 рухався дуже близько до краю проїзної частини дороги та вона зачепила правим дзеркалом автомобіля його праву руку, після чого зупинилася та ОСОБА_3 почав вживати нецензурну лексику та кричати, що зараз викличе працівників поліції, на що вона сказала, що поліцію викличе вона і чому він ходить по проїзній частині та він розвернувся і пішов в невідомому напрямку. Вона зробила фото розбитого дзеркала, скинула фото службі безпеки підприємства і своєму керівнику, після чого викликала поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції, все зафіксували. Потім працівник служби безпеки знайшов ОСОБА_3 на робочому місці та привіз його на місце ДТП, пішли на місце де сталося зіткнення та ОСОБА_3 сказав, що в нього болить рука. Свою вину на місці події він не визнавав.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, потерпілого, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
Згідно з ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо.
Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є будь-який учасник дорожнього руху.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом – ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Відповідно до п. 4.14.б. ПДР України, пішоходам забороняється: раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.
Згідно визначення, наданого Правилами дорожнього руху, пішохід – особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне.
Тобто, пішохід є учасником дорожнього руху, а отже, є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 658362 складеного відносно ОСОБА_1 , 06.05.2026 о 07:10 год. в с. Степанці, вул. Київська, гр. ОСОБА_1 , будучи пішоходом, раптово вийшов на проїзну частину. При цьому, ОСОБА_1 ставиться у вину порушення п. 4.14 б ПДР України, яким заборонено пішоходам раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, наслідком порушення чого стала дорожньо-транспортна пригода.
В той же час судом із досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення не було встановлено, що пішоходом ОСОБА_1 було здійснено раптовий вихід на проїзну частину, докази чого, у розумінні ст. 251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні та така обставина працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення окремо не перевірялась.
Так, заслухавши в судовому засіданні пояснення іншого учасника ДТП – ОСОБА_2 , вона зазначила, що ОСОБА_1 на проїзну частину раптово не виходив, на проїзну частину не вибігав, в тому числі на пішохідний перехід, лише рухався дуже близько до краю дороги.
Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП, яка сталася 06.05.2026 о 07 год. 10 хв. в с. Степанці по вул. Київській, місце зіткнення (під цифрою 2) знаходиться за межами проїзної частини, на ґрунтовому узбіччі, що очевидно виключає можливість раптового виходу пішохода на проїзну частину, оскільки останній в момент зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , знаходився за межами проїзної частини.
Також суд звертає увагу на те, що в протоколі серії ЕПР1 № 658362 від 06.05.2026 поліцейським вказано, що пішохід ОСОБА_1 порушив Правила дорожнього руху. Проте в протоколі не зазначено, що таке порушення ОСОБА_1 підпункту «б» п. 4.14 ПДР України спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відтак, із зазначеного протоколу не вбачається об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме спричинення наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Таким чином, зазначені в протоколі серії ЕПР1 № 658362 від 06.05.2026 дії ОСОБА_1 не утворюють об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України також відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
Так, у своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
У рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Таким чином, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити щодо ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню в даному випадку не підлягає.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Б. К. Скирда