Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
Справа № 695/2992/24 
номер провадження 2/695/151/26

21 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді – Середи Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Оніщенко Н.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, 
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту.
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, обґрунтовані тим, що 21.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі через веб-сайт було укладено Договір позики на умовах фінансового кредиту № 000201118152. Договір підписано з боку відповідача шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (СМС-коду).
Відповідно до умов Договору, відповідачу було погоджено надання кредиту у розмірі 3 398,00 грн. з базовою процентною ставкою 1,85% на день, та підвищеною ставкою 2,5% за кожен день прострочення поза межами строку дії договору. Кінцевий термін повернення коштів — не пізніше 20.12.2020 року.
Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Форза» свої зобов`язання виконало, перерахувавши кошти на верифіковану відповідачем банківську картку № НОМЕР_1 . При цьому, відповідно до наданої виписки АТ «Універсал Банк» від 26.11.2025 року, сума фактичного зарахування на рахунок відповідача (з урахуванням банківських комісій за переказ) склала 3 100,00 грн., що визначено позивачем як реальне тіло отриманого кредиту.
30.06.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» було укладено Договір факторингу № 20210630-Ф/2, згідно з яким право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 перейшло до Нового кредитора (позивача у справі).
У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив жодного платежу на виконання умов договору, станом на 25.07.2024 року утворилася заборгованість, яку позивач, з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь у загальному розмірі 12 433,10 грн., що складається з таких сум:
3 100,00 грн. — залишок заборгованості за тілом кредиту (відповідно до суми фактичного зарахування по виписці);
1 720,42 грн. — залишок заборгованості по процентах за користування в межах строку дії договору;
6 975,00 грн. — залишок заборгованості по прострочених процентах поза межами строку дії договору (нараховані за період з 01.07.2021 по 28.09.2021);
637,68 грн. — інфляційне збільшення за період з 21.12.2020 по 23.02.2022.
Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.08.2024 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» не з`явився, але скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, у вересні 2024 року скерував до суду заяву, в якій просив направити на адресу місяця його проживання копію позовної заяви з додатками для підготовки відзиву на позовну заяву.
Судом відповідач повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи та суть позовних вимог шляхом направлення на адресу місця реєстрації його проживання, яка встановлена на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судових повісток, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. 
Суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд та звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду.
У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, на підставі ухвали суду від 21.05.2026 року відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 21.11.2020 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201118152.
Відповідно до умов вказаного договору товариство надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п.5. Договору (3398.00 грн), які надаються безготівковим шляхом (п.п. 1 п. 5 Договору). При цьому фактична сума переказу за вирахуванням банківських комісій склала 3 100,00 грн (п. 1.6 та п. 5.1 Договору), а Клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п 5.3. даного договору.
Відповідно до п. 4.1 Договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.
Відповідно до п.5 Позика надається на наступних умовах: розмір кредиту 3398.00 грн; вид кредиту Лояльний on-line; Схема погашення Класична; дата видачі 21.11.2020; Схема Класична; Строк дії договору 30 днів; можливість пролонгації дозволено; Мета споживчі цілі; процентна ставка в день 1.85; процентна ставка в день , у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2.50.
Варто зауважити, що умовами вказаного договору також передбачено можливість нарахування процентів за прострочення виконання умов договору. Зокрема у разі користування кредитом після настання дати погашення (після 20.12.2020) базова ставка не застосовується, а нараховується процентна ставка у розмірі 2,50% за кожен день (п.п. 13 п. 5 та примітка **** до п. 5 Договору).
Також сторони визначили, що кредит надається «безготівковим шляхом» (п.п. 1 п. 5 Договору). Згідно з п. 3.1 Договору, Товариство надає Клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5. При цьому платіжні реквізити відповідача, на які здійснюється переказ, чітко визначені у п. 1.6 Договору, де зазначено: «№ картки/електронного гаманця: НОМЕР_1 ».
Договір укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем шляхом підписання електронним підписом відповідача b682497k (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України) Заяви-формуляра про акцептування оферти №000201118152 від 21.11.2020 р. про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.
Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки НОМЕР_1 , на котру в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3398 грн., однак в силу перерахування коштів через сервіс FUIB Money Transfer (https://service.fuib.com/vmt/transfer.htm?acq=111&lang=ua) від суми позики зазначеної у договорі при перерахуванні знімалися комісії, як за переказ так і за зарахування коштів, відповідно Відповідачу фактично зараховано на картку суму 3100,00 грн., що підтверджується випискою АТ «Універсал Банк» від 24.11.2025р.
З довідки АТ «Універсал Банк» від 26.11.2025 року вих. № БТ/Е-19055, яка надана на виконання ухвали суду від 20.10.2025, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_2 . 
Згідно наданої АТ «Універсал Банк» виписки за договором № б/н за період з 21.11.2020 по 23.11.2020 на картку № НОМЕР_2 , 21.11.2020 року було здійснено зарахування переказу в сумі 3100.00 грн. 
Із системного аналізу наведеного законодавства вбачається, що електронний правочин може бути підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, що за своїми правовими наслідками повністю прирівнюється до власноручного підпису особи на паперовому документі.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір було укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Відповідач пройшов процедуру ідентифікації в системі, ознайомився з істотними умовами договору та надав відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер йогої мобільного телефону.
Оцінюючи надані суду докази останній констатує, що кредитний договір є належним чином укладеними відповідно до чинного законодавства. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредиторів та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину.
Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Факт отримання коштів відповідачем стверджується вказаним вище листом АТ «Універсал Банк», а згідно доданої до вказаного листа інформації банку про рахунок відповідача, на рахунок останнього було зараховано вказані вище суми коштів, що фактично відображає операцію перерахування кредитного тіла на зазначену картку відповідача. 
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаним кредитодавцем та відповідачем укладено зазначений вище договір, відповідно до умов яких відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі, який ним було обумовлено.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
30.06.2021 року ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року.
Згідно умов вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до відповідача.
Вказане стверджується доданим до матеріалів справи договором факторингу №20210630-Ф/2 від 330.06.2021, витягом з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, платіжними дорученнями на виконання умов договору факторингу.
В постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).
Надані докази є достатніми для підтвердження факту переходу до позивача прав вимоги за вказаним вище кредитним договором.
Згідно витягу з реєстру прав вимог №1 до договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №000201118152 у сумі 5 283.80 грн., з яких 3398,00 грн. тіло кредиту, 1885 грн. нараховані відсотки.
ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» нарахувало відповідачу заборгованість по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 по 28.09.2021) у розмірі 6975 грн., а також інфляційне збільшення за період з 21.12.2020 по 23.02.2022 у розмірі 637,68 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.
При цьому із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній здійснював нарахування відсотків виходячи з тіла кредиту 3100 грн., тобто суми яка була зарахована на картковий рахунок відповідача.
Згідно з наданої АТ «Універсал Банк» інформацію про рух коштів, по картковому рахунку, вбачається, що 21.11.2020 на картковий рахунок відповідача зараховано кошти у розмірі 3100 грн.
Відтак, ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3100 грн., а не 3398 грн., як погоджено сторонами в договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201118152 від 21.11.2020.
Враховуючи те, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201118152 від 21.11.2020 відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, тому суд приходить до висновку про те, що заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3100 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та інфляційне збільшення.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору.
Так, за умовами пунктів 5.12 Договору позики сторони погодили нарахування процентної ставки в день у разі користування кредитом поза межами строку дії договорів у розмірі 2,50.
Відтак нарахування позивачем процентів після закінчення строку кредитування, визначеного Договором позики є правомірним та не суперечить Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року.
Звертаючись з позовними вимогами, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило також стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 21.12.2020 по 23.02.2022 в розмірі 637,68 грн.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Відтак нарахування позивачем інфляційних втрат є правомірним.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201118152 від 21.11.2020 в розмірі 12 433,10 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3100 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 1720,42 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору в розмірі 6975 грн, інфляційні втрати в розмірі 637,68 грн.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідност.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: копію договору про надання правової допомоги №20240723-2К від 24.06.2024 року, Розрахунок суми судових витрат, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача у розмірі 7000 грн.
Відповідно до ст.141ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Згідно платіжної інструкції №666, що знаходиться у справі, позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери, буд.87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697) суму заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201118152 від 21.11.2020 у розмірі 12 433 (дванадцять тисяч чотириста тридцять три) гривні, 10 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» (79013, м. Львів, вул. С.Бандери, буд.87, офіс 54, код ЄДРПОУ 42655697) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя        Середа Л.В.