ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/2924/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 року (головуючий суддя Брегей Р.І.)
у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся 02.05.2025 до Кіровоградського окружного адміністративного суду позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати в період з 01.01.2020 року по 20.02.2025 року грошового забезпечення в тому числі:
додаткових видів грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії),
підйомної допомоги, 
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та 
грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ №704 від 30.08.2017;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 20.02.2025 року грошового забезпечення в тому числі:
додаткових видів грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії),
підйомної допомоги, 
матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та 
грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про Державний бюджет України станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до постанови КМУ №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум.
Позов обґрунтовано тим, що з 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року грошове забезпечення військовослужбовців збільшили, оскільки рішенням суду скасовано припис нормативно-правового акту Уряду України, котрий обмежував розмір нарахування і виплати посадового окладу й окладу за військове звання. Зазначено, що, обчислюючи розмір складових грошового забезпечення військовослужбовців, держава мала керуватися прожитковим мінімумом для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року і 01 січня 2025 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати усіх видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 20 лютого 2025 року з урахуванням, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати усі види грошового забезпечення ОСОБА_1 і виплатити додаткові кошти з 29 січня 2020 року по 20 лютого 2025 року, врахувавши, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
В іншій частині вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що у відповідача виник обов`язок нарахувати усі види грошового забезпечення з 29.01.2020 по 20.02.2025, враховуючи величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що упродовж 2020-2025 років грошове забезпечення військовослужбовців не збільшили, тому відсутні підстави його перерахунку.
Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати прийняти нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що в період з 29 січня 2020 року по 20 лютого 2025 року має бути розраховане грошове забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму на кожен календарний рік, а саме 2270грн (2021 рік), 2481грн (2022 рік), 2684грн (2023 рік), 3028грн (2024), а не в розмірі 2102 грн, як зазначив суд першої інстанції в рішенні.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 року відкрито апеляційне провадження у справи та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.03.2026 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п`ятнадцять днів.
У період з 06.04.2026 до 10.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. брала участь у онлайн-підготовці суддів апеляційних адміністративних судів згідно Календарного плану підготовки суддів для підтримання кваліфікації на 2026 рік.
У період з 14.04.2026 до 15.04.2026 суддя Дурасова Ю.В. перебувала у відрядженні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 04.12.2008 року по 20.02.2025 року проходив службу у військовій частині, яка певний період часу мала назву НОМЕР_2 (а.с.15-16, 18-19, 20-21).
Грошове забезпечення позивачу обчислювалося на підставі постанови Уряду України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (Постанова №704).
Обчислюючи суми посадового окладу і окладу за військове звання, відповідач керувався розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено на 01 січня 2018 року (1762 грн) (а.с.34-40).
З урахуванням величини посадового окладу і окладу за військове звання визначено суми надбавок, премії, допомог.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 20.02.2025 року не у повному обсязі.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Для вирішення цього спору слід звернутись до історії та хронології запровадження Урядом у пункті 4 Постанови № 704 розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також висновки, викладені в постановах Верховного Суду щодо застосування цієї норм права.
30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01 березня 2018 року збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 Постанови №704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (Постанова № 103).
Пунктом 6 Постанови № 103 внесено зміни до Постанови № 704, внаслідок яких пункт 4 цієї Постанови викладено у новій редакції, а саме: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» . Зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Тобто з 01 січня 2018 року пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року, визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови № 704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30 липня 2018 року), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Верховний Суд, зокрема у постановах від 15.06.2023 року у справі № 380/13603/21, від 30.04.2025 року у справі № 620/9741/24 та інших вказував, що оскільки зміни, внесені Постановою № 103, а саме до пункту 4 Постанови № 704, визнано у судовому порядку нечинними, то з 29.01.2020 року діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року».
У цих та інших постановах Верховний Суд виходив з того, що положення пункту 4 Постанови № 704 у частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року», не відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 у частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону України про Державний бюджет на відповідний рік із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Отже, з 29.01.2020 року чинна редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року».
Водночас 12.05.2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704», пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: 
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023 року) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762,00 грн.
Згідно з частинами першою - третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частинні третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22).
Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
Так, станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» і становить 3028 грн.
Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та похідне від цього зростання розмірів грошового забезпечення, розрахунковою величиною для якого є прожитковий мінімум, у позивача виникло право на отримання оновлених довідок про розмір грошового забезпечення у 2024 році, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та право на перерахунок пенсії на її підставі.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, що стосуються реалізації конституційного права на соціальний захист, і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, Рішення від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, Рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016).
Так, у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина 1 статті 17 Основного Закону України); 
потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
У первинній редакції пункту 4 Постанови № 704 Кабінет Міністрів України визначив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями прожитковий мінімум, встановлений законом на поточний рік, як державний соціальний стандарт, встановлений законом, який був покликаний забезпечити достатній рівень життя військовослужбовців на фоні росту цін та інфляції в країні та уникнути необхідності одноразових, штучних підвищень грошового забезпечення за рахунок видання окремих нормативно-правових актів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою, зокрема визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України (положення статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Згідно з приписами статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти.
Відповідно до пояснювальної записки до проєкту Постанови № 704 необхідність її прийняття була зумовлена потребою реформування системи грошового забезпечення військовослужбовців, оптимізації структури грошового забезпечення та підвищення рівня грошового забезпечення військовослужбовців, який узгоджено з мінімальною заробітною платою в державі шляхом установлення розмірів посадових окладів, окладів за військовим званням у співвідношенні до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Натомість пункт 4 Постанови № 704 в редакції пункту 2 Постанови № 481 замінює такий державний соціальний стандарт як прожитковий мінімум на сталу величину - 1762 грн, застосування якої при визначенні посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не лише суттєво зменшує їх розміри окладів, а й зводить нанівець мету прийняття Постанови № 704 як такої.
Така зміна правового регулювання щодо розрахунку грошового забезпечення військовослужбовців скасовує основну новелу пункту 4 Постанови № 704, яка полягала в тому, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням співвідносилися до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який установлюється законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, а також призводить до збільшення питомої частки додаткових видів грошового забезпечення, що нівелює ідею оптимізації структури грошового забезпечення та гарантії захищеності грошового забезпечення військовослужбовців від негативних економічних факторів.
Приписи пункту 4 Постанови № 704 у первинній редакції відповідали вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, який запровадив розрахунковою величиною для визначення посадових окладів різних категорій публічних службовців саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Так, колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові Верховного суду від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24 відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі № 600/3516/24-а та від 22.10.2025 року у справі № 420/3824/25, у яких викладено правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою №481 (20.05.2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18.06.2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1762грн, передбаченої Постановою № 481 та сформувати наступний правовий висновок:
до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01.01.2024 року відповідно до Постанови №704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою № 481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн.
Враховуючи те, що предметом спору у цій справі (340/2924/25) є обчислення грошового забезпечення та інших виплат позивачу виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2024 та на 01.01.2025, тому вказана вище правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24 у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду є подібною для правовідносин у цій справі.
Зважаючи на наведені вище положення законодавства та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем безпідставно у спірному періоді не здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення та інших виплат позивачу виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023, на 01.01.2024 та 01.01.2025.
Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що у період з 29.01.2020 по 20.02.2025 грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025, відповідно.
Таким чином, є протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нездійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_1 розміру складових грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії), підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення у період з 29.01.2020 по 20.02.2025, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Отже, порушені права позивача необхідно відновити шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 20.02.2025 розміру складових грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії), підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), а саме: 
встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, 
встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, 
встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, 
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2023 рік”, станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року,
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2024 рік”, станом на 01.01.2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2025 рік”, станом на 01.01.2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2025 року по 20.02.2025 року, 
на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Як наслідок, матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем частково доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що дає підстави для часткового задоволення позовних вимог.
При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Позивач просив задовольнити позовні вимоги за період з 01.01.2020 року по 20.02.2025 року.
Натомість, матеріалами справи та нормами законодавства встановлено, що саме з 29.01.2020 (а не з 01.01.2020, як просить позивач) грошове забезпечення позивача мало обчислюватися із застосуванням коефіцієнта на відповідний календарний рік.
Таким чином, позов підлягає задоволенню саме з 29.01.2020 (а не з 01.01.2020, як просить позивач).
Тому у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно нарахування і виплати усіх видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29.01.2020 року по 20.02.2025 року з урахуванням, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково; апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
В силу ч. 5 ст. 328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нездійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_1 розміру складових грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії), підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення у період з 29.01.2020 по 20.02.2025, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024, 
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 20.02.2025 розміру складових грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премії), підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), а саме: 
встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, 
встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, 
встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, 
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2023 рік”, станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року,
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2024 рік”, станом на 01.01.2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року
встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2025 рік”, станом на 01.01.2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, за період з 01.01.2025 року по 20.02.2025 року, 
на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.04.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко